Ceea ce veți citi mai jos este un comentariu primit la articolul de ieri. M-am hotărât să-l pun azi aici, pentru că merită o discuție mai lungă. De ce? Sunt absolut convins că există extrem de multe cupluri care se regăsesc în situații de genul ăsta.
Eu am o opinie extrem de clară vizavi de povestea de mai jos. De altfel, lăsasem și ieri două răspunsuri la comentariu, după care le-am șters. Pentru că mă interesează ce credeți voi. Da, ce chestie, în ultima vreme reușesc să-mi aduc aminte din ce în ce mai des că nu sunt posesorul adevărului absolut. Cred că îmbătrânesc sau ceva.
Așadar, să purcedem.
…
În principiu ai dreptate. În practică… eu dacă aș fi făcut asta, azi viața mea ar fi fost mult mai simplă.
Eram căsătoriți de 17 ani, într-o zi am vrut să caut pe emag niște jucării. Laptopul meu era în geantă, mi-a fost lene să îl scot, am dat drumul la al lui, că era pe birou. Am deschis browser-ul și am observat că persoana logată era o femeie. O știam, lucra cu el. Mi s-a părut dubios că era logată acolo așa că i-am deschis mail-ul. Fiind deja autentificată, am avut acces instant. Ce de scrisori, jurăminte de dragoste eternă între ea și soțul meu! Ce de alintări și povești și dulceață, Love Story e mic copil. Pe ăia i-a despărțit cancerul, pe ăștia îi despărțeam eu. Lucru pe care l-am rectificat în două săptămâni. Atât durează să termini cu 17 ani de căsnicie.
De ce zic că n-ai dreptate? Pentru că nu am verificat, nu l-am suspectat, i-am dat libertate, l-am crezut că muncește mult, nu m-am amestecat în niciun fel să îi citesc vreodată vreun mesaj, nu am atins telefonul lui nici măcar să văd cine-l sună, darămite să răspund ca să aflu că mă înșela de șase ani de zile. Că plătea pentru asta. Că femeii cu mail-ul îi plătise avansul la casă și acum îi plătea ratele, în condițiile în care noi făceam economii că e criză.
Dacă aș fi fost suspicioasă, dacă nu i-aș fi acordat încredere, scuteam niște ani și niște bani.
În principiu ai dreptate. În practică, dacă nu mi-ar fi fost lene să îmi scot laptopul și azi trăiam la limita subzistenței cu un soț care mă înșela și mă și delapida.
Și prea multă încredere strică. Acum nu mai am curajul de o nouă relație. Să fac poliție nu pot, ai dreptate în articolul tău, aia nu e viață. Să am încredere, nu mai pot. Așa că prefer să stau în banca mea.
sursa foto: shutterstock.com
Cum Doamne iartă-mă să nu simți nimic 6 ani de zile ? Atât mă întreb.
Dacă ai ieșit fizic în 2 săptămâni, nu înseamnă că și psihic ai făcut asta. Terapia ajută. Succes !
Viața merge mai departe. Consideră că te-a ars focul ! Renaște ! Ce e al tău e pus deoparte !
Been there, done that & much more.
Comentariu beton!119
Exact aceeași întrebare mi-am pus-o și eu. Cum să nu-ți dai seama în ȘASE ani? Mă rog, una dintre ele, că mai am.
Pentru că viața e complexă și are multe aspecte. Pentru că mintea noastră are „talentul” de a conchide exact precum olteanul la girafă: așa ceva nu există. Been there, done that.
Și, tocmai pentru că am fost acolo, pot să spun că nu ajută deloc să întrebi persoana înșelată: cum?!?! N-ai simțit/bănuit nimic?! E tot un soi de shaming, care nu ajută defel stima de sine a persoanei în cauză.
Comentariu beton!437
@Ilinca, de ce e shaming să întrebi un comentator anonim dacă n-a simțit nimic șase ani de zile? Că nu mă prind. Shaming este atunci când există cineva care e arătat cu degetul.
Oh, nu e deloc atat de simplu. Poate simti ceva, sigur simti, dar atunci ce poti face?!? Daca intrebi, ti se va raspunde ca esti paranoica si nerecunoscatoare, ca el munceste pentru voi doi si familia voastra si tie iti arde de tampenii. Urmatorul pas ar fi sa incepi sa cauti „dovezi” (prin telefon, corespondenta etc.), dar iata ca e foarte condamnat acest demers. Alternativa e sa pleci din relatie si gata, dar te gandesti (si-ti este alimentata aceasta gandire de cei cu care te mai sfatuiesti): daca e adevarat si doar munceste f mult si e obosit? Daca sunt eu nebuna? Daca mi se pare? Plus ca exista bunuri comune, copii, obligatii la care nu poti renunta pe baza unei intuitii… Cei care vin cu intrebari de-astea de tipul „Mvaaai, dar cum a fost posibil sa…?” e clar ca nu au trait niciodata ceva macar asemanator si vorbesc din filme. Parerea mea.
Comentariu beton!437
Cum sa nu iti dai seama x ani?
In calitate de psihoterapeut, imi permit sa ofer urmatoarea explicatie “tehnica”: se numeste mecanism de aparare psihic inconstient prin negarea realitatii. Mintea individului pur si simplu ignora semnalele sau le califica ca fiind nesemnificative.
La o discutie mai amanuntita post-eveniment, persoana in cauza va reusi sa identifice diverse semne cum ca era inselat pentru care va gasi n explicatii de ce nu le-a luat in calcul. Deci semnele existau dar nu au fost considerate. De ce nu au fost considerate? Poate ca s-a aparat de o realitate careia nu ar fi avut resurse dpdv psihic sa ii faca fata, sa se confrunte cu ea.
Comentariu beton!388
Ce voiam sa spun in completare este ca lucrurile sunt impartite intre parteneri, asa cum unul “nu vede” ce se intampla cu partenerul, celalalt “nu este vazut”, e ca si inexistent. Lucrurile se intretin reciproc. Faptul ca unul dintre parteneri traieste o viata dubla, e indragostit, cheltuieste bani pt a intretine felatia paralela, samd, inseamna o serie de schimbari de stare si comportament care, cel putin teoretic, nu ar avea cum sa treaba neobservate de un partener atent, implicat, prezent in relatie.
Comentariu beton!66
De ce a durat 6 ani? Nu ai de unde sa stii ce s-a intamplat in acei 6 ani de nu a vazut schimbarile. Pe de alta parte vezi mentalitatea din articolul in care s-a comentat: esti tu paranoic, nu verifica, ai incredere in el.
Iti spun cum a fost la mine. A durat mai mult de un an pana am aflat. Desi am vazut schimbarile le-am dat alte cauze (trecand prin niste momente mai dificile atunci) cautand tot felul de scuze, pana intr-o zi cand mi-am bagat picioarele si am verificat pentru sanatatea mea mintala. Ai fi surprins cat de usor persoane langa care ai trait o buna parte din viata te pot minti in fata fara nici un regret.
Asa ca sfatul meu e: daca vi se pare ca e ceva in neregula verificati.Dar daca simtiti mereu nevoia sa va verificati partenera(ul) atunci aveti o problema cu voi insiva si poate cu relatia in general.
Comentariu beton!201
@MV: pentru ca poate omul in cauza se gandeste „da, bah, uite ce bou/vaca am fost, cum plm sa ma-ntep in atata timp, chiar ca , clar nu sunt bun/buna de nimic. Ma gandeam eu ca poate e vina mea ca ma insela nemernicul, acum ca au tabarat atatia cu chestia asta peste mine imi dau seama ca sigur a fost DOAR vina mea, sunt un floc in fata poolii, daca tot sunt intruchiparea ratarii. Ma gandesc sa-mi tai un pic venele. Poate macar asta im reuseste!…”
Nu stiu, ma gandesc ca poate asa o fi. Sau poate exagerez.
Comentariu beton!29
@Mihai, înțeleg că e greu de înțeles. Încerc să explic de ce simt eu asta.
Cum am mai scris, am fost înșelată. Pot fi multe motive pentru care iubirile se mai termină, nu cred că e vreunul de condamnat. Minciuna, trădarea, în schimb, sunt. Dincolo de ce spun despre caracterul trădătorului, sunt de condamnat pentru că mutilează victima, zdruncinând încrederea în sine și în ceilalți. Când am aflat de amantlâcul fostului, m-am simțit ultima proastă, a mai imbecilă, mai retardată, mai inutilă și mai mică ființă de pe fața pământului.
Fiecare întrebare de genul „cum să nu-ți dai seama?!” venea ca un bocanc în stomacul cuiva căzut la pământ. De parcă eu nu mă întrebam constant același lucru! Și mă vedeam și mai mică și mai proastă. De asta spun că e un soi de shaming. Chiar dacă neintenționat. Și chiar dacă e un simplu comentator anonim. Shaming nu e doar despre a îndrepta arătătorul în direcția cuiva.
Comentariu beton!220
E simplu: ochii nu vad daca nu vrei sa vezi. Mai ales daca il iubesti ii gasesti scuze, de obicei e ca munceste mult si e obosit. Oboseala si stresul de la munca par sa justifice multe chestii care de fapt sunt un red flag catre altceva.
Comentariu beton!27
La faza cu banii chiar sa nu iti dai seama ca se scurg banii in alta parte? Cam ciudat. Dar ma gandesc ca se intampla. Mie mi se pare normal ca in familie sa se discute clar bugetul. Daca vezi ca tot dispar 1000 de lei pe luna te cam pui sa afli ce e cu ei. In rest, nu stiu, emotional nu stiu daca m-as prinde, dar poate intuitia ar sti sa imi spuna. Pana acum intuitia nu prea m-a lasat la greu. Cu mici exceptii.
Se dezbate încă. Ce zici?20
@MV Off-topic: e o greșeală de scriere, probabil graba, într-unul din comentariile lu’ @flo, dacă ai putea să modifici ar fi super.
He, he… naivilor, al meu nu isi da seama nici acum, dupa 11 ani. Daca esti putin atenta, se poate!
Se dezbate încă. Ce zici?10
@flo:
„felatia paralela” in loc de „relatia paralela” e un freudian slip, nu? Ca n-are cum sa fie doar un typo…
Comentariu beton!18
De la o persoana trecuta prin asta pot sa spun doar ca se poate intampla. La mine a durat 1 an pana am aflat. A inceput totul la cateva luni dupa ce am nascut si dupa 1 an, la o intalnire cu mai multe persoane am observat cum se uita ea la sotul meu. Si apoi am inceput sa „glumesc” cu el..sa il intreb daca a facut o victima. Apoi am aflat din intamplare ca aveam dreptate. Din mesajele din tel lui…pana atunci nu ii mai luasem tel. Si aceeasi poveste, stiam ca munceste mult. Singura in casa cu un nou nascut, facand eforturi sa arat bine, sa fie totul curat, sa fie mereu mancare calda cand vine. Asa ca fiecare are povestea lui, nu poti acuza persoana inselata ca nu a vazut semnele.
Comentariu beton!31
Been there, done that plus bonus!
Doar ca eu m-am prins dupa trei saptamani ca a calcat pe bec, fara sa vad in laptop ( abia dupa ce m-am prins am gasit si in laptop) m-am prins pur si simplu.
Mi-a luat un an sa ies din schema, dar am iesit intr-un final.
In ziua in care se implineau 16 ani de casnicie, ca sa nu fie nevoie sa tin minte doua date.
Dar nici acum nu caut in telefoane sau genti. Pentru ca ma prind si fara , daca chiar sunt in relatia aia.
Si pretind acelasi lucru de la celalalt. Adica fac urat daca il prind cu mana la borcanul cu miere. Pentru ca daca ajung sa am ceva de ascuns plec singura.
Eu am aflat acum 2 ani ca soțul ma înșela, tot asa, folosind de lene laptopul lui. A jurat ca nu mai face, ca numai pe mine și pe fetita ne vrea. I-am dat o șansă l-am iertat, se comporta exemplar dar, în același timp, a continuat cu ea încă doi ani. Nu mi-am dat seama. A jucat atât de bine încât ar fi înmuiat și pietrele. Am aflat chiar anul acesta pe 1 ianuarie, când ea i-a scris un sms cu „te iubesc enorm” și întâmplarea a făcut ca eu sa fiu acolo în acel moment și sa vad. Am sunat-o și am aflat tot adevărul dureros. La jumate de ora dupa ce am închis telefonul ne-am trezit cu ea acasă la noi. Sa îl pună sa aleagă între mine si ea….El m-a ales pe mine, cică. Nu vrea sa plece, vrea sa salvam relația și bla bla. Aflarea vestii a coincis cu niște probleme.e de sănătate ale fetitei și asta m-a făcut sa nu îl dau afara în șuturi. Ea e foarte atașată de el și pana nu își revine complet nu vreau sa iau nicio decizie.
Asa ca acum suntem despărțiți dar împreună. A început sa gătească, îmi aduce flori și îmi spune bla bla-uri frumoase, poate ce vreau eu sa aud.
Nu îl urasc, nu o urăsc nici pe ea. Nu simt furie ci doar dezamăgire și durere profunda. Ma simt lovita de tren. Ma învinovățesc în fiecare zi ca, poate, nu am fost o soție perfecta. Asta știu ca nu justifica gestul lui. Dar vreau sa înțeleg de ce a rămas? De ce nu a plecat de atunci de când am aflat prima data? De ce a continuat cu ea pe ascuns, mintindu-ne pe amândouă?
Eu i-am spus de mai multe ori sa plece dar nu vrea. El zice ca suntem familia lui si nu ne lasă.
A recunoscut ca a iubit-o. Sa fim serioși, încă o iubește, au fost totuși 2 ani împreună. Nu știu.. e ciudat. Conviețuim, nu ne certam, nu e nici măcar tensiune între noi. Doar multe lacrimi noaptea când nu ma vede nimeni. Și astea se usucă ușor ușor, dar va rămâne rana aia nenorocita pe care nu știu cum o voi vindeca.
Nu înțeleg cu pot unii oameni sa le facă asta persoanelor pe care l-au iubit cândva. Îmi tot spune ca ma iubește dar nu îl cred și nu îl voi mai crede niciodată. Nu era mai simplu sa plece?
nu știu cui aparține comentariul, că ieri am intrat doar pe seară, puțin; deși voiam să spun că citisem la cabral o poveste ca asta, mai puțin căsnicia…
opinia mea este că tot acolo se ajungea chiar dacă l-ar fi “spionat”, singura diferență fiind, eventual, un confort financiar sporit, sosit mai devreme;
vorba unui clasic, nu-l știți voi, lume multă, oameni puțini…
Comentariu beton!25
Păi am lăsat link către comentariu.
Io nu văd link, da’ am o scuză … îs îndrăgostit 😆😄
unii oameni sunt extrem de talentati in a minti. Era si un copil la mijloc? (jucariile…) Probabil erau prea multe schimbari in viata ei din cauza copilului si comportamentele schimbate ale sotului le putea pune pe seama acelorasi schimbari
nu vad linkul la comentariu sau nu m-am redresat destul cu cafea?
Comentariu beton!25
N-am fost în situație, nu știu cum e și nici n-aș vrea să văd vreodată, dar ce îmi pare rău când aud sau văd așa ceva e că în viața asta orice se întoarce, banii se mai fac cumva,dar timpul nu se mai intoarce iar sănătatea se șubrezește în timp și de multe ori nu se mai reface .
Comentariu beton!55
Banii se fac greu.
Probabil soțul era un bun actor. Mi-am adus aminte că am văzut zilele trecute ştirea asta: https://www.hotnews.ro/stiri-international-24589503-digi24-dupa-ani-relatie-fericita-activista-descoperit-partenerul-era-politist-sub-acoperire-care-spiona.htm
Comentariu beton!14
Dacă soțul nu era de nivel Pacino, nu știu ce să zic. Viața nu prea e ca pe scenă.
Johnny Depp era sub acoperire in Donnie Brasco. Pacino a fost cel pacalit 🙂
Comentariu beton!19
Chiar am vrut sa comentez ieri, dar mi-a fost rusine. Am trecut prin ceva similar, doar ca nu am pierdut decat cateva luni. Si da, am simtit. Si pentru ca am simtit, am cautat. Si am gasit. S-au dus 7 ani de relatie, dar nu regret nimic.
Comentariu beton!63
@ razvan: in Serpico, Al Pacino era sub acoperire
Corect. Am uitat de Serpico.
Sau un sociopat ca primul meu soț. Totul în regula acasă, 9 luni m-a mințit și dacă nu mă suna amanta care era mințită la rândul ei că suntem despărțiti, mai continua. E drept că simțeam ceva, dar eu eram „nebună” si aveam idei aiurea. Cum puteam să-l acuz de așa ceva? Eu mi-am luat copilul și boarfele și am plecat. Și bine am și făcut. El a continuat să distrugă relații.
Nu ştiu ce să zic, una e să nu îţi dai seama de absolut nimic şi altceva e să vezi că ceva nu mai e chiar ok şi totuşi să mergi înainte în virtutea inerţiei. Până la urmă vedem şi înţelegem doar ce dorim noi. Şi din afară lucrurile se văd altfel.
Comentariu beton!23
Ce omiți tu este faza cu „dacă nu descopeream mai trăiam și acum așa”. Adică încă niște ani, nu? Ani în care nu vezi că ăla nu prea mai e lângă tine? Well…
Da, probabil are o idee diferită despre ce înseamnă o căsnicie. Nu e doar că locuim sub acelaşi acoperiş. Pentru că e greu să mimezi ceva ce nu există, zi de zi.
A scris @GabiI ce voiam sa zic și eu, „vedem şi înţelegem doar ce dorim noi”. Cred că despre asta e vorba, până la urmă, pentru că nu ai cum să nu vezi că e ceva putred în Danemarca atâta amar de timp.
La altceva zic pas, detest să comentez viețile și relațiile altora. Să fie sănătoasă doamna și să își vadă de drum, există viață și după relații defecte, am verificat. 😉 Încredere? Da, de ce nu? Că nu e vorba de încredere în alții, ci în sine.
Comentariu beton!38
@Mihai, părerea mea e că asta se întâmplă când partenerii nu mai comunică. Când conversațiile se învârt între copii, ce mâncăm, cum stăm cu facturile. Și cam atât. Și prin comunicare nu mă refer la lălăieli romantico-siropoase, ci chiar să discuți cu partenerul de lângă tine despre viață, despre ce face, despre ce planuri are și ce planuri aveți împreună, să fii atent(ă) la el/ea. La unii pare că după ce s-au luat și au făcut și copilul, s-au terminat planurile, aia-i tot, să vină pensia.
Inclusiv discuții financiare. Că tot zic unii că poate el câștiga mai mult, dar nu declara acasă. Ok, dar când el lucrează de se sparge și asta nu aduce nicio îmbunătățire la bugetul familiei, nu-ți pui niște întrebări? Adică sunt discuții care trebuie avute, chiar dacă sunt neplăcute, chiar dacă duc la ceartă. Asta e, te cerți, te lămurești, te împaci. Nu împingi subiectele spinoase în debara. Câte justificări să aducă și omul ăla pentru care lucrează de-i sar capacele și aduce acasă tot salariul minim? Dacă îl fugărește seful și nu-l plătește extra (cum pretinde el, săracul), să caute altul. Alt job, alt șef. Sau dacă lucrează 14 ore și nu câștigă corespunzător, să vină acasă după 8 ore și să facă altceva util prin gospodărie, dacă mai mulți bani nu aduce. Dar când nu discuți cu partenerul, lucrurile astea trec nespuse ani de zile și se ajunge la situații ca asta de mai sus.
Nu zic că sigur asta s-a întâmplat, dar ar putea fi o posibilitate.
Comentariu beton!33
@Rox, fix așa gândesc și eu. Ok, înțeleg, muncă multă, dar dacă tot muncești atât, de ai ajuns să neglijezi relația cu anii, măcar să se simtă în casa. De-aia nu cred o iotă din teoriile de genul „dar se poate să nu observi”. Băi, da, se poate, dar în cazul ăsta relația aia nu e relație. Măcar că ți se face milă de omul ăla, că doar îl vezi cât muncește aproape pe degeaba, și tot îi spui că decât să-și distrugă sănănatea mai bine își să-și dea demisia și să stea acasă până găsește alt job. Îi spui o dată, îi spui de două ori, în șase ani îi spui de câteva mii de ori. Dacă-l vezi că nu face nimic, acasă tot nu e și bani tot nu aduce, poate începe să-ți sune un clopoțel.
Neplacuta poveste si trebuie ca sotul este un bun actor, 6 ani este un timp foarte lung pentru a ascunde asa ceva. Totusi nu contrazice ideea articolului de ieri. Daca sotul s-ar fi stiut controlat probabil ca ar fi fost mai inventiv in a ascunde relatia. Daca este sa se intample nu cred ca gelozia patologica manifestata prin control excesiv va preintampina aventura partenerului, dimpotriva cred ca o va favoriza. Imi place sa cred totusi ca astfle de cazuri sunt exceptii si nu reprezinta regula.
Comentariu beton!27
Cel mai probabil sotul cred ca a dorit sa ii fie descoperita relatia altfel nu vad nici un motiv sa o lase logata pe duamna respectiva acolo
din comentariu rezulta o familie cu venituri normale, ba chiar cu trai la limita subzistentei, dupa cum zice comentatoarea.
cum ai putea plati avans ptr un apartament fara sa stie partenerul?
io-s mai pragmatica si partea asta cu banii deja imi pune multe intrebari.
fara sa mai pun problema ca pana se ajunge la asta, probabil el a lipsit mult de-acasa… chiar nicio banuiala?
Comentariu beton!27
tu cu cine tii aicea? 🙂 sa nu fim rai, sa luam povestea cum e.
Comentariu beton!13
Asta cu banii e cea mai simpla. Eu am cumparat un teren, am costruit o casa pe el si nevasta nu a stiut nimic pana nu i-am aratat-o.
Stiam ca i-ar placea la casa si vorbeam din cand in cand despre asta. In joaca o mai intrebam cum i-ar placea sa fie una-alta. Cam cate dormitoare, daca bucataria sa fie deschisa sau nu, diverse.
Vreo 3 ani am visat la ziua cand o duc la noua noastra casa pe pamant.
Comentariu beton!150
cu cine tin? despre asta e vorba?
in niciun caz cu mitocanul. empatizez total cu femeia inselata de nemernic.
dar v-am zis ca io-s pragmatica si f analitica, sunt f implicata din orice punct de vedere in viata familiei.
nu pot si nici nu trebuie sa controlez tot, dar vreau sa stiu in ce ape ma scald, si cu banii, si cu relatiile partenerului sau ale copilului (adica sa le cunosc cat de cat anturajul, preocuparile, amanunte despre cum castiga banii).
sau o alta greseala pe care am observat-o la femei: din momentul in care au copii, acestia au devenit centrul universului personal, iar relatia cu partenerul trece pe planul secund.
intr-o oarecare masura, si latura asta a firii mele m-a scutit de unele surprize neplacute.
@Petrini, o casa la cheie, fara sprijinul partenerului, nu o face cineva care traieste la limita subzistentei, dupa cum rezulta din comentariul supus dezbaterii.
Comentariu beton!46
partea asta cu banii este cea mai simplă, se potrivește perfect cu povestea unui prieten: el lucrează în vânzări, venituri fixe mici, bonusuri mari (de fapt foarte mari), soția lui lucrează la multinațională cu un salariu mare (de fapt f mare). Din banii lui el își întreține amanta, i-a cumpărat mașină și îi plătește ratele și îi dă și o grămadă de bani lunar, pentru că amanta nu lucrează!! Acasă duce un salariu minim pe economie, și practic trăiește din banii soției, care achită tot din salariul ei: rata la casă, rata la mașină, cheltuieli, vacanțe! Realizezi că deși casa o plătește doar soția, proprietari sunt amândoi la viitorul divorț. Nu trăiesc la limita subzistenței, ai înțeles greșit, dar se face economie, mai ales la lucrurile pe care și le-ar dori ea! Tipul are o suferință mentală gravă, practic o tâlhărește pe nevastă-sa, și nimeni nu știe ce să facă: m-am gândit să-i spun tipei ce se întâmplă, dar imi este imposibil, nu știu de ce. Sunt îngrozit, am o fiică și mă gândeam într-o vreme să nu aibă ghinionul să nimerească un animal de ăsta.
În altă ordine: toți ăștia care spuneți mai sus că este vina ei că nu a simțit nimic atâția ani, habar nu aveți ce vorbiți, nu ați avut de-a face cu un nene de ăsta bolnav cu capul, care de fapt și de drept NU minte, nu joacă teatru, ci în modul cel mai natural trăiește fiecare viață pe rând, sunt convins că dacă îl pui la detectorul de minciuni nu ar sări acușorul, pentru că repet: el nu minte, el chiar așa gândește.
Comentariu beton!335
Roșu din greșeală, @moatza!
@moatza măi, tipa spune clar: trăiam ȘI AZI la limita subzistenței, dacă nu divorțam, pentru că tipul o delapida. La fel ca petrini, nu ducea bani acasă, ci îi ducea la proiectul lui secret: în cazul lui petrini o casă la cheie pentru familie, în cazul soțului tipei, o amantă, e foarte simplu de înțeles, e chestie de bani, fă un excel și vezi ce simplu e :)). Cel mai mult mă enervează când apar articole cu drame reale că apare câte un comentator care nu pricepe un lucru simplu și evident dar i se pare lui că aruncă toată povestea în derizoriu 😀
Comentariu beton!30
” În practică, dacă nu mi-ar fi fost lene să îmi scot laptopul și azi trăiam la limita subzistenței cu un soț care mă înșela și mă și delapida.”
@johnny: „Nu trăiesc la limita subzistenței, ai înțeles greșit”
n-am inteles gresit, tocmai „limita subzistentei” a fost trigger-ul comentariilor mele.
hai nu fi asa nervos, n-arunc nimic in derizoriu, am inteles exact ce trebuia sa inteleg.
Dacă nu știi ce salariu are partenerul, cred că se poate întâmpla. Adică tu știi că are x lei, între timp îi mai crește, mai niște bonusuri, mai o mărire, tie nu-ți spune, îl mai înjură pe patron „io muncesc de leșin și nu-mi plătește nici orele suplimentare ” și el ajunge la 2x, din care tu știi în continuare doar x și el plătește ratele amantei.
Eu personal, așa cum nu i-aș verifica nici telefonul, computerul, nu i-aș verifica nici fluturașul de salariu/cardul.
Comentariu beton!25
@moatza de ce tot timpul sari peste partea ”și azi”? schimbă total sensul afirmației, și demonstrează ce spune soția: soțul o delapida, o grămadă de bani se duceau la amantă (de aia în mod concomitent și simultan ”avans la apartament” și ”la limita subzistenței” familia oficială!). Soțul câștiga bani despre care soția nu știa. Limita subzistenței era pentru familia oficială, pentru că veniturile soției se duceau pe cheltuieli comune, și veniturile soțului pe cheltuieli personale. Dacă faci o contabilitate în partidă dublă ai să vezi cu uimire că soția de fapt o finanța pe amantă! Cifrele nu mint, faptul că soția plătește din veniturile proprii niște proprietăți și active COMUNE cu soțul înseamnă exact delapidare, ca la manual. De aia la limita subzistenței familia oficială, deși veniturile erau mari, pentru că familia asta avea un parazit financiar: amanta.
Comentariu beton!54
@johnny, I love you de dragobete!
cu tine as face niste afaceri ca esti la fel de analitic ca mine.
ti-as mai zice, da’ deja mi-e sila de argumente, ca nu vad castigul.
tcb!
Băbăieți, voi mă speriați 🙂
Sunt căsătorită de-o veșnicie, dar io niciodată n-am știut exact câți bani câștigă omul.
Da, văd cât cheltuie pentru casă și familie, îi cunosc sursele de venit, dar niciodată n-am știut suma exactă.
M-oi trezi mâine-poimâine într-o casă nouă? Sau cu vreo amantă la ușă? Pffai… nu vreau nici una, nici alta.
Comentariu beton!74
@Laura G., stai așa, că nu e vorba de „exact”. Una e să știi în mare cam de câți bani dispune familia și, pe lângă ăia, să mai fie cateva sute, o mie, hai două mii de lei de cheltuială pentru fiecare (deși două mii e deja cam mult), fără să știe sau, mai bine zis, fără să-l intereseze pe celălalt, și alta e să te trezești într-o zi că partenerul dă avans pentru o casă sau își ia o mașină nouă sau ceva de genul, asta și în condițiile în care se mănâncă macaroane și pufuleți în ultimele zile ale lunii din cauză de criză. Adică, dacă partenerul poate scoate oricând din buzunar niște mii sau zeci de mii de euro fără ca tu să ai habar, ori e ditamai mogulul, ori e o problemă de relație care ține de ceva vreme, un fel de habarnism și necunoaștere a celui de lângă tine. Zic și eu..
Comentariu beton!17
Eu am inteles ca era o familie care traia greu tocmai din cauza ca niste bani erau ascunsi de sotie ca sa plateasca ratele celuilalt apartament si probabil altele, cu cealalta femeie.
PS. Mda, am raspuns si eu la Sfantul Asteapta :)))) dar nu mai sterg.
@ johnny Doar referitor la partea cu casa plătită de soție: în cazul unui divorț, dacă dovedește că a plătit totul din salariul ei și cu un avocat bunicel, îl cam dă afară din casă. Nu e nici legea chiar așa de absurdă.
Recunosc, cifrele mi-au ridicat si mie o spranceana. Pe de o parte se vorbeste de subzistenta, pe de alta de o casa „in paralel” cumparata/platita din voleu cumva, in sase ani… Babaiatule, care e reteta succesului aici?
Inseamna ca in tarisoara asta chiar nu mai traieste nimeni din salariu si de fapt stam de la foarte bine in sus cu veniturile, alta concluzie nu am.
Babaieteeee… unii sunt realmente nebuni.
Acum 1000 de ani am avut un coleg, cam de aceeasi varsta cu mine, cu care ma intelegeam f bine.
Omu’ e de loc din Timisoara dar fusese avansat si acum lucra, la sediu la Bucuresti. Isi adusese si nevasta si locuiau intr-un apartament platit de firma. Dupa un timp, sotia ramane gravida si el o convinge sa se duca inapoi la Timisoara pe perioada sarcinii. Argumentul a fost ca el lipseste mult de acasa (multe business trips), ca ea nu s-a acomodat, nu si-a facut prieteni. Prin urmare ar fi mai usor si mai safe sa fie langa rudele din Timisoara.
Trece timpul, si intr-o zi apare radios la birou cu 2 trabucuri cubaneze si o sticla de Chivas. Felicitari alea-alea si ma dau la el: Prietene, de ce nu esti langa nevasta, la Timisoara.
Asa am aflat ca avea o „prietena” in Bucuresti care tocmai ii nascuse o fetita. Am ramas mut.
Si ca sa fie treaba-treaba si telenovele mexicane pistol cu apa i-a nascut si nevasta 4 zile mai tarziu. La Timisoara. Tot o fetita.
Mi-am dat seama ca are probleme la cap. Mi-a fost mila de el. Dar, trebuie sa recunosc, simteam si un fel de invidie.
Pe vremea aia munceam amandoi ca niste capiati. Eu eram in pragul colapsului si asta erea in stare sa penduleze intre 2 familii, intre Bucuresti si Timisoara.
Comentariu beton!67
plin de energie omul. ce-i al lui e al lui.:)
Chiar prea plin de energie, aș zice.
Don @Petrini, dar vă țineți bine domne la cei 1000 de ani ai dumneavoastră! Ne spuneți și nouă secretul?
Măi, eu știu că iubesc și am încredere în soțul meu. Nu caut în telefonul lui (am scris ieri că mai răspund doar când îl sună rude ffff apropiate, altfel nu mă ating de telefonul lui), nu îl suspectez de nimic. Sunt naivă? Greșesc că îmi pun încrederea în soțul meu? Cred cu tărie că asta e iubire. Cred că și ea a pornit cu această încredere absolută în soțul ei. Acest fapt te face la început să nu vezi unele lucruri. Nu suspectezi nimic, nu îți aprinzi niciun bec de alarmă, nici nu vrei să vezi. Probabil că s-a lăsat luată de valul grijilor și preocupărilor profesionale și casnice și s-a bazat cu totul pe faptul că el, soțul ei iubit, îi răspunde în același fel, cu iubire, încredere și respect față de ea și relația lor. Dacă ea nu l-a înșelat, a presupus că și el vine cu aceeași implicare, nu a deschis ochii la semnele care, probabil, erau acolo.
Nu o judec deloc pe ea. În schimb, aș avea multe de spus despre el. Mincinos. Profitor. Două fețe. Lipsit de respect. Mincinos. Ups, mă repet.
Comentariu beton!66
Băi, da, corect. Dar șase ani sunt fucking șase ani. Ce fel de relație e aia când nu-ți sună niciun clopoțel de alarmă atâta amar de vreme? Dar ce m-a uimit pe mine a fost altceva. Cea care a lăsat comentariul pare că-și reproșează că s-a uitat în laptopul lui. Pare că „dacă nu mă uitam, poate era mai bine”.
@MV: Știi, barierele mentale îți provoacă dureri de conștiință: cum să-l verific? pe soțul meu? ce fel de om aș fi eu să fac asta? ce i-aș spune dacă m-ar prinde? cu ce ochi m-ar privi? m-ar mai iubi?
Eu așa sunt și m-aș chinui rău cu întrebările astea. Eu nu umblu nici în telefonul fiică-mii, doar îl pun la încărcat. Știu parolele și de la mail-ul ei. Nu fac asta. Îmi arată ea singură, dacă vreau ceva. Am încredere și în ea.
Oricum, soțul doamnei din articol a simțit-o că e bună și are încredere în el, de asta a profitat în așa hal. Totuși, se pare că e bine să mai deschidem și ochii, nu doar telefonul și mail-ul partenerului de viață. Semnele sigur au fost acolo.
Comentariu beton!18
@RMD, stai, mă, un pic, că aici nu e vorba doar de verificat telefoane. Ești într-o relație și nu-ți dai seama că se întâmplă ceva? Nu vezi semne? Nu vezi că omul ăla cu care ești de 17 ani s-a cam schimbat? Șefa, dar dacă nu exista tehnologia nu mai puteam să ne dăm seama că se întâmplă ceva nasol în cuplu?
@MV: De-aia am zis că sigur semnele erau acolo, dar ea a ales să nu vadă. Eu știu despre soțul meu foarte multe lucruri, @moatza a scris mai sus că se implică, întreabă, află în familie lucruri. Așa sunt și eu. Cred că așa e firesc.
Apoi trebuie să spun că soțul meu, dacă a făcut bani în plus, mi-a spus că are de lucru în plus și a adus și banii, deși eu nu i-am cerut asta și eu insist să ia bani la el când iese din casă. Mi-a spus și când a ieșit cu băieții, care ce a băut, ce a zis, care ce porcării a vorbit, pe stradă dacă a văzut tipe faine etc. Îmi știu omul și îl iubesc. Ce nu se poate la noi e ca eu să îi spun de vreunul ce tip fain e sau că am vorbit mai mult cu un el. Complexele soțului meu. Știe că nu are de ce să-și facă griji, dar tot se frământă. Aici e gelozia lui.
Dar noi știm unul de altul, inclusiv visele nocturne.😄
E din gama, ce nu stii nu te doare…. Sunt multe cupluri deconectate, care dupa ce se naste copilul, el este exilat pe canapea. Si nu o luna, doua….ani! Si el incepe sa caute…ca e la baza piramidei de nevoi! Si uite asa, ajung colegi de apartament. Si acum cine e vinovat? Tu ca femeie ca ai uitat ca esti si femeie? El ca a cautat? Amandoi? Pentru ca la o relatie se munceste de ambele parti. Insa unii sunt mai comozi sau pur si simplu, nu au avut modele acasa. Pentru ca replicam ce vedem acasa….Iar generatia parintilor nostri, nu era chiar de Love Story. Se luau ca nah, presiunea sociala, ce zice lumea, plus partea materiala. Stiu o gramada care nu divorteaza pentru ca nu isi permit alta casa. Au una cumparata cu credit si ea se face ca nu vede si el…..
Comentariu beton!20
Adică el şi-a iubit soția timp de 11 ani şi era fericit cu ea, ea îl iubea şi era fericită cu el, după care el a început să iubească şi o altă femeie. Părerea mea e că ori n-am ințeles eu ceva bine, ori lipsesc din povestire nişte aspecte importante.
Stai că nu știe nimeni pe cine iubește de fapt el.
Pe cine iubește el nu mă interesează. Important e dacă Anonim l-a iubit și a fost fericită cu el.
Întotdeauna m-au fascinat poveștile acestea cu ființe umane care duc vieți duble. Deși mie mi se pare o mare bătaie de cap să ascunzi așa ceva, accept că există destui oameni care o fac. Și mi-e clar că unora le reușește destul de bine datorită partenerului „oficial”, și nu datorită abilității lor de a se ascunde și de a masca cealaltă „viață”.
Pe mine m-a fascinat treaba cu banii.
„…Că femeii cu mail-ul îi plătise avansul la casă și acum îi plătea ratele, în condițiile în care noi făceam economii că e criză…”
Bănene! Avans la casă și rate lunare nu sunt chiar bani de păcănele sau pentru vreun hobby ascuns și misterios. După atâția ani de căsătorie să nu știi cam care sunt finanțele familiei și să ai surprize d-astea… Adică, e o chestie cuantificabilă, palpabilă, ușor de observat și de urmărit, mai ales că zice în comentariu că făceau economii din cauză de criză. Deci nu erau niște miliardari care măsurau banii cu tona și nu le mai știau numărul. Înțeleg că libertate, alea, alea, fiecare cu aia a mă-sii, dar discutăm despre doi oameni căsătoriți sau într-o relație de o grămadă de ani, o familie, sau despre doi indivizi care doar întâmplător stau împreună și împart unele chestii?
Să nu pară, cumva, că acuz „victima” . În nici un caz. Mi se pare mizerabil să-i faci așa ceva persoanei de lângă tine timp de atâția ani când ar fi mai simplu să pui punct și treci mai departe. Fără supărare, o fi părând cam învechit ce spun acum, dar și prea multă libertate în cuplu strică uneori.
Comentariu beton!45
Pentru că așa e românul, face combinații ! Sa zicem ca are un salariu de X lei. Ei bine, daca intre timp i s-a mărit salariul, sau a primit un task platit separat, acest lucru nu este spus acasa și folosește banii în interes propriu (în cazul acesta pentru amantă). În altă ordine de idei am întâlnit mulți bărbati însurați care au amante, lor le este mult mai ușor să păstreze aparanțele pentru că nu se implică emoțional așa cum se implică o femeie.
Ce m-a șocat pe mine a fost un bărbat însurat care avea amantă și era așa de gelos încât i-a instalat camera de supraveghere amantei, în dormitor. Asta în condițiile în care nici nu avea de gând să divorțeze!!!
Comentariu beton!24
ha, ha, fix asta am zis si io, dar pare mai veridic si mai argumentat cand vine din partea unui barbat.
sa traiesti, Ioane! la fel gandesc si io.
În vanzari ai salariul fix + bonusuri, de acolo poți jongla dacă vrei! Așa s-a întâmplat în cazurile pe care le știu eu.
Uhm…am citit povestioara asta si prima mea nedumerire este ca de ce nu se vorbeste de dragoste, iubire etc si e doar o dilema logistica, despre cum s-o fi descurcat omul ala. Iar o a doua e despre cum sa treaca 6 ani fara sa te intrebi ce-l preocupa pe omul de langa tine, ca sigur se gandea cum sa faca sa-si imparta banii, timpul etc. Mnoah, nu stiu, dar nu e bine.
Cunosc cupluri cu zeci de ani de conviețuire. Și nu mai fac nimic împreună. Sunt doar actori la ieșirile ocazionale, organizate cu familia sau prietenii. Nu e greu, în condițiile astea, ca unul din parteneri să aibă o altă viață în paralel. Și știu cazuri în care el a strâns, fără știrea soției, bani de o casă. Din fericire pentru relația lor, a cumpărat casa pentru ei, amândoi.
Din povestea din articol eu citesc amărăciunea povestitoarei. Dar depinde doar de ea să-și îndulcească viața. Și-i doresc asta.
Comentariu beton!29
Eu m-aș feri să fac orice speculație pe subiect. Cât ar fi de greu de acceptat, uneori, viața bate filmul.
Comentariu beton!37
Păi, ferește-te. Ce, te țin eu să nu te ferești?
Eu am o cunoștință care după 14 ani a aflat ca nici fata, nici băiatul nu sunt copiii lui. Erau chiar frați vitregi. Chiar era o familie normală, cu venituri peste media de sus, el un tip super mișto, ea avea o în organism o greață din ăia permanentă. Cu el mă mai întâlnesc la o carafa de vorbă, la o tablă. Pe ea aș duce-o pe câmp la mistreți, noaptea și iarna. Copiii au ales să stea cu el.S-a întâmplat acum 8 ani, copiii sunt bine, studiază pe afară, nu prea țin legătură cu mama. Pe el fata cel puțin îl sună zilnic.
Comentariu beton!49
Comentariul meu s-a dus în vasilescian’s dead men’s land.
Dacă folosești cuvinte obscene…. 😜
Gata, l-am recuperat. 😁
Ia uite cine vorbește, omul care face în comentarii jenga din pwuli.
Ai respectul meu, ești un TaMa de nota 10, depășești cu mult multe panarame care se dau mame.
TaMa, Tată – Mamă.
Am în proximitatea mea un cuplu cu patru copii și se fac 12 ani de când el este într-o relație paralelă iar soția habar nu are. Nu comentez motivele lui, pentru ca le are, dar atunci când există o anumită formă de motivare, unele persoane au o capacitate foarte ridicată de a manipula situații și oameni pentru a-și atinge scopul. Din exterior, cine nu ii cunoaște și văzând ceea ce au realizat împreună (copiii, situație materială, statut) nici nu își poate închipui că ceea ce văd este o fracție din viața reală afișată. Nu am timp să detaliez cum face ca soția să nu știe, dar credeți-mă că se poate. Și nu este un caz singular; mai cunosc încă două cupluri cu vechime, în exact aceeași situație. Cunoscând „poveștile” lor, pot spune categoric că viața bate filmul.
Comentariu beton!41
4 copii, nevasata+soacra aferenta si, in PLUS, inca o relatie….
Citesem eu undeva ca unii nebuni au o energie debordanta … da’ chiar asa?
Ce fumeaza astia frate?!
Comentariu beton!38
Ce motive ar putea fi justificate ca să păstrezi o relație care nu te mulțumește? Că nu de bine ce-i era a început o altă relație în paralel.
de unde si vorba: stie tot satu’ si nu stie barbatu’.
decat ca viceversa 😆
Nu bea, nu fumează, nu are vicii 😊 și le iubește pe amândouă. Se comportă de așa manieră încât amândouă se simt iubite, validate, apreciate. Își ajută soția și este alături de ea tot timpul. Concedii exotice cu fiecare dintre ele. Are grijă să nu le lipsească nimic. Se ocupă de copii. Nu are soacră pentru că și femeia aia este „specială”. Socrul la fel de „special”. As putea scrie un roman. Ideea este că…. merge
Nu prea vad ce e de comentat aici.
Oamenii nu sunt lebede. Incep sa cred ca infidelitatea e norma, nu exceptia. Si e o chestie care tine de natura si nu neaparat de caracter. Probabil cei 7 ani de acasa ajuta sa modeleze caractere si principii si sa infranga din natura umana.
Asa cum m-a ajutat pe mine modelul parintilor mei.
Desigur ca poate functiona si in sens invers si stimula si legitima aceste porniri.
Povestea e usor cosmetizata. Inclusiv cu intrarea din greseala pe laptop pe care era logata alta persoana. Pai si parola? Treaba cu banii iar nu sta in picioare. Si avans si rate ? Cat de confidential poate fi un salariu? In rest , in lunga mea viata am mai vazut femei “ oarbe” in fata infidelitatii partenerilor. Chiar daca batea la ochi.
Se dezbate încă. Ce zici?5
Lol. Eu n-am parolă la laptop. Dacă îl deschizi și accesezi un browser o să fie exact ca în povestea tipei. În plus, știi că există oameni care mai au și alte venituri, nu numai salariul, da?
Patroane, si eu, si omu’ mai avem alte surse de venit in afara de salariu.
Dar stim de ele, si io, si el, ca de-aia mancam din aceeasi oala si tragem la aceeasi caruta. Si de-asta am bataturi la degete si CTS.
Daca ala munceste de-l ia naiba – aka lipseste mult de-acasa, ca-i dau libertate, nu-l controlez – pai nu m-astept sa aduca si ceva maruntis? adica io tot saraca, tot saraca, si ala rupt de munca?
Io nu zic, fereasca Dumnezeu sa dai si peste histrioni de-astia!
dar sa te pacaleasca unu’ atata amar de vreme, la modul asta… nu stiu, parca zic c-am vrut si eu sa ma minta, minte-ma frumos!
@moatza, eu doar voiam să subliniez că sunt oameni care au și alte surse de venit, nu numai salariul. Mă refeream la comentariul lăsat de @Mihaela.
same here: cele 3 calculatoare personale au toate asd la parola. sa fie sa se gaseasca, sa nu intre pe ele chiar orice retard.
Trist, într-adevăr! Dar de viață, pentru că s-a demonstrat că omul nu e monogam. Dragostea este un sentiment ce nu poate fi prelungit cu forța. Ce mă dărâmă pe mine este faptul că unii sunt atât de egoiști încât țin încurcate mai multe persoane. Frate, s-a terminat, fiecare pe drumul său! De ce să înșeli? De ce să nu redai libertatea și celuilalt?
Despre perioada de 6 ani numai atât: se orea poate ca din atâta încredere în cealaltă persoană să nu „vezi” lucrurile evidente. Altfel, și în subiectul discutat per ansamblu, linia de mijloc este indicată.
Comentariu beton!23
Nu, nu caut in telefon pentru ca e parolat .
L -a parolat dupa de am aflat .
De atunci se jura ca nu fura dar umbla cu rata in gura …
Si nu e deloc simplu , iata un motiv:
Un copil din clasa mi -a zis :da, e mama , dar e cealalta mama .
E foarte greu cand sunt mai multi jucatori .
Atat !
Cine calca in strachini o data,incearca sa isi rectifice mersul, dar tot stramb va calca. Always.
Si mie mi se pare greu de crezut ca timp de 6 ani nu ai văzut/simțit ceva care sa te pună măcar pe ganduri. Acum depinde si ce fel de relatie aveau, că așa libertină cu fiecare cu program lejer, fără copii și doar împărțit un pat și un apartament e ușor sa ai timp și de altceva. Poate sunt naiv, dar eu sincer nu as avea timp de o amantă, cu serviciul, 2 fete cu scoala si gradinita, cand sa mai ai timp și de așa ceva? Dar viata ma invatat ca never say never, nu știi unde te duce viața si daca sa intamplat altcuiva nu înseamnă ca nu ți se poate intampla si tie.
Am citit ieri comentariul și cu el în gând am scris că am în cercul apropiat situații asemănătoare. Și eu consider că da, poți să nu vezi nimic, pentru că nu cauți, ai încredere totală, că doar ați trecut prin multe împreună. Și te izbește realitatea când nu te aștepți. Eu am talentul să mă duc fix pe problemă, să conștientizez că se întâmplă ceva, dar mă gândesc că și ea ca și sora mea, au fost mințite și înșelate tocmai pentru că oamenii se schimba și nu au maturitatea să spună ce și cum.
Și tot la fel respectivul, după ce a fost descoperit, n-ar fi avut nici o problemă să continue cu 2 relații în paralel.
Spre nefericirea ei a acceptat acest lucru( fără să spună nimic noua, timp de 6 ani) până să realizeze ca viața ei nu va mai fi niciodată la fel.
Astia care duc viața dubla de obicei sunt experți la mințit și “gaslighting”. Cred ca 99% sunt ori sociopati ori narcisiști ori amândouă.
Nu ma Mir ca femeia nu a simțit nimic timp de 6 ani.
Pana nu cazi victima unui astfel de individ/a nu ai cum sa înțelegi.
Sau poate aia care se mira or fi ei mai deștepți decât victimele.
Comentariu beton!40
Ca sa nu mai spun ca in99% din cazuri chiar propria familie și prietenii îți spun ca nu e dracul chiar așa negru, ți se mai pare și tie, astfel contribuind cu și mai mult gaslighting.
Mie una mi-a luat zece ani sa ies dintr-o relație de caca și ambele familii (a mea și a lui) m-au ostracizat. Ai mei pana la urma și-au revenit și au văzut pe pielea lor de ce am dat divorț. Nu le-a luat decât încă zece ani.
Comentariu beton!55
Stiu un cuplu in care el a avut timp de 10 ani o amanta de care stia toata lumea inclusiv sotia .Daca il intrebai cum naiba jongleaza cu ambele zicea razand ca nu e usor ,altii nu pot sa si tina una dar apai doua deci na ….se poate .Cea care l a lasat la un moment dat a fost amanta pur si simplu pentru ca ar fi vrut sa fie sotie ,lucru de neconceput pentru nebun pentru ca de ce ar schimba ceva ce cunoaste bine pe alte mofturi si toane .Cei doi sunt si acum un cuplu ,probabil el mai inseala ocazional dar cu varsta din ce in ce mai rar ,sunt si femei care accepta asta .Si ca sa fie filmul complet ,cei doi nu au copii deci nu asta ii tine impreuna si pot avea si separat stabilitate financiara deci nici comfortul nu ar fi o problema .Naiba stie or fi buni prieteni dar cu anumite dorinte in mod diferit.Apropo la articolul tau de ieri ,eu nu caut niciodata in telefon dar cardul e sfant ca ce i al meu ,e al meu dar ce i al lui e tot al meu ,poate gena mea de evreica ….😜
Comentariu beton!22
Am trait o poveste in parte asemanatoare. Decesul socrului meu si unele proiecte pe care le avea sotul meu au fost hotaratoare aici. Decesul socrului i-a deschis o noua perspectiva a vietii, iar proiectele il tineau foarte mult timp ocupat. Pleca dimineata si venbea seara. In perioada asta eu intrasem intr-un fel de cred, depresie, nu ma mai interesa nimic, nu mai discutam unul cu celalalt, ma culcam seara inainte ca el sa ajunga acasa, tocmai ca sa nu ne intalnim si alte chestii care mi se par acum foarte ciudate. Aveam, pana la acel moment, o relatie normala, copii, lucram impreuna dintotdeauna. Dupa cateva luni de lancezeala eu si el o viata super ocupata, intr-o zi banala, am constatat ca era depasita valoarea abonamentului la telefoanele mobile. Pe atunci nu era nelimitat pentru toata lumea :)) Constien ta ca baiatul cel mic mai folosea mult datele si facea costuri suplimentare, am verificat factura. Pe atunci se purtau facturile tiparite si detaliate :)). Numarul sotului era primul. In timp ce derulam, am observat ca este un numar care se repeta. Mult, aproape obsesiv. Foarte multe apeluri si sms-uri care aratau clar o conversatie, chiar si la ore tarzii. Am notat numarul, l-am verificat in agenda telefonului lui – nu mai facusem niciodata asta, si era o femeie, pe care o cunosteam oarecum. A cazut cerul pe mine si atunci m-am trezit din lancezeala, am aruncat depresia si m-am gandit ce e de facut. L-am intrebat ce se intampla, si a urmat o perioada foarte grea pentru noi. Extrem de grea. Fiecare si-a recunoscut propriile greseli, ne-am dat seama cum ajunsesem acolo. Pentru noi era un impas. Eu am realizat unde am gresit, el a incercat sa se desprinda din povestea aceea. A fost pentru el o poveste emotionala, nu una sexuala. Si cred ca mai mult m-a durut asta decat daca se c ulca cu ea si era vorba doar de sex. Imi dadeam seama din discutii ca o admira, ca are ceva care-l fascineaza, si pentru mie a fost foarte dureros. Dupa sase luni de framantari, am decis sa divortez si sa ma mut in alt oras, deja prospectasem piata, imi cautasem serviciu. Aveam la acel moment, 13 ani de casnicie. Verificam in continuare factura de la telefoane, inca aparea numarul respectiv, cu o frecventa mult mai mica, si la ore obisnuite, cu conversatii scurte. Erau implicati intr-un proiect impreuna. In ziua cand am hotarat ca gata, divortez, mi-a fost rau, foarte rau, si am ajuns la spital. Coincidenta stranie a facut sa fiu tratata de femeia respectiva. A fost prima data cand ne-am intalnit fata in fata. Eu eram semi constienta. A avut grija sa am parte de cele mai bune ingrijiri in spital – cred ca a facut-o pentru el, nu pentru mine :)). Apoi, totul s-a terminat. Am hotarat sa nu mai divortez (lui nu i-am spus niciodata ca ma hotarasem sa divortez de el – voiam sa am totul pregatit cand il anunt). Ca prin farmec, a disparut totul. Eu am dorit sa continui acea casnicie, el a renuntat la acel proiect care ar fi presupus multe intalniri si discutii cu acea femeie. Au trecut patru ani de atunci. Mi-a fost foarte greu sa-mi recapat increderea, am suferit foarte mult, am plans, amandoi am facut eforturi. Si am iesit din povestea asta mult mai puternici. Acum suntem bine, nu mai am probleme de incredere, nu simt nevoia sa il controlez, sa-l verific – a fost o perioada atunci, la inceput cand il verificam instinctiv, era cumva dureros pentru mine sa fac asta, dar si eliberator cand realizam ca nu este nimic. Nu a stiut nimeni niciodata ca am avut probleme, nici n-am sa spun cuiva vreodata. Nu stii niciodata cum ai sa reactionezi intr-o situatie decat atunci cand esti pus in acea situatie. Nu am vrut sa se amestece nimeni, sa incerce sa ne influenteze, sau sa-si refuleze propriile neimpliniri in povestea noastra. Acum privind in urma, imi dau seama ca noi aveam probleme cu mult inainte sa apara acea femeie. O casnicie blazata, tot timpul impreuna, copii, casa, masina, concedii, cred ca ne-am luat de buni unul pe celalalt si am incetat sa mai facem eforturi. Cam asta a fost la noi.
Comentariu beton!112
Simti, nu simti.. cum faci sa vezi daca e adevarat? Il intrebi in fiecare zi? Faci “atmosfera” in casa? Stai tensionat pe baza unor simtiri?
Colegul meu intra pe mailul sefului si isi dadea mesaje cum ca trebuie sa participe la cursuri, sedinte, team-buildinguri… se ducea acasa si se vaita la nevasta ca iar trebuie sa plece in weekend.
Alt coleg, mai in varsta, imi spunea ca secretul unor relatii amoroase paralele cu casnicia, e ca sotia sa nu simta. Si asa era. Sotia nu simtea nimic. Amanta suna pe fix la serviciu.
Comentariu beton!19
Hotărâți-vă, ori ai încredere totală, canci gelozie și simț de proprietate pe partener, „ie DOAR al meu!”, și atunci nici nu bănuiești, ce să cauți?!, ori invers, și atunci găsești metode să ții supt control perechea.
Repet ce l-o oripilat pe maestrul Mihai din zisele la tataie Mărin:
„Bă băiatule, decât să păzești fomeia (aplicabilă la oameni:)))), oltenii înțeleg gluma), mai bine dai drumu` la un stol de iepuri pe câmp și-ncerci să-i ții grămadă, în plus, nu uita, ce-i carne se spală și ce nu știi nu doare!”
A nu se omite, natura umană a omului uman este de poligam, iar iubirea este o boală care, vrei-nu vrei, trece.
Ce voiam sa spun in completare este ca lucrurile sunt impartite intre parteneri, asa cum unul “nu vede” ce se intampla cu partenerul, celalalt “nu este vazut”, e ca si inexistent. Lucrurile se intretin reciproc. Faptul ca unul dintre parteneri traieste o viata dubla, e indragostit, cheltuieste bani pt a intretine felatia paralela, samd, inseamna o serie de schimbari de stare si comportament care, cel putin teoretic, nu ar avea cum sa treaba neobservate de un partener atent, implicat, prezent in relatie.
Stiu ca e gresala de tastat dar am ras cu muci la „cheltuieste bani pt a intretine felatia paralela”
@Toma, băi, nu știu ce să zic, că autocorrect-ul alege cuvintele cel mai des folosite. 😀 😀 😀
Știți bancul ala cu autocorecția?
Un coleg de birou înjurând de mama focului:
-‘ga-mi-aș in el de autocorect, ce prostie am scris
-Cui, mah?
-Bunăciunii de la contabilitate.
-Si ce i-ai scris?
-Marți ți-o trag rrrău, ca pe o cățea in calduri!
-Si ce-ai vrut sa scrii?
-Miercuri 🙂
Comentariu beton!37
Papi 😂😂
Uhm…am citit povestioara asta si prima mea nedumerire este ca de ce nu se vorbeste de dragoste, iubire etc si e doar o dilema logistica, despre cum s-o fi descurcat omul ala. Iar o a doua e despre cum sa treaca 6 ani fara sa te intrebi ce-l preocupa pe omul de langa tine, ca sigur se gandea cum sa faca sa-si imparta banii, timpul etc. Mnoah, nu stiu, dar nu e bine.
Propusese cineva un joc: orice cuplu cu o vechime mai mare de 5 ani sa facă brusc schimb de telefoane, fără nicio parola. Întrebare: oare câte ar rezista?
Nu fac nici un schimb de telefoane, daca vede ce porcarii scriu pe aici? Bai, fara idei crete, pls!
Comentariu beton!19
oooo, ce idee, cum ar fi sa-mi sune telefonul de vreo 15-20 de ori pe noapte? asa cum i s-a intamplat in noptile astea geroase, cu probleme de la serviciu.
de-aia iarna avem dormitoare diferite.
Nu merge. Am explicat ieri că eu sunt pă Android și-mi prind urechile în iOS-ul sufletului pe care îl are ea. Adică, ce facem aici? În loc să-mi fac nervi de ce găsesc la ea în telefon, să-mi fac nervi că nu pot să găsesc nimic p-acolo fiindcă nu știu să umblu?
Comentariu beton!16
Este un film despre asta, foarte fain, merita văzut: https://s9.ro/1dee
Și dramatic, și amuzant 🙂
@LauraG- da, am vazut filmul. Pare amuzant la început, dar apoi cand ies secretele la suprafață devine ușor amar. De-asta, exista un personaj înțelept care nu vrea sa participe la joc, conștientizand riscurile. Pe care nu vrei întotdeauna sa ti le asumi.
Era o scena intr-un film, ceva de genul – doi, fata in fata, unul cu pistolul in mana, parca, ii spune celuilalt si aici citez aproximativ, din memorie: „… am incredere in doi oameni pe lumea asta, unul nu este aici iar al doilea nu esti tu …”. Cam asta este viata, pe scurt.
NU zic ca trebuie sa dai in paranoia, NU zic ca trebuie sa-ti consumi viata controland obsesiv toate persoanele din jurul tau. Eu cred maxim in instinctul de conservare si, daca functioneaza corect, chestia asta TREBUIE sa te tina permanent cu ochii/urechile dechise la tot ce te inconjoara – sot/sotie, copii, casa, masina, munca, etc. De asemenea, instinctul TREBUIE sa te faca sa iti pregatesti, acolo, o „rezerva”/”plasa de esiguranta” pentru orice situatie si vizavi de orice persoana. Rezerva care, in caz ca cineva sau ceva din viata ta de tavaleste rau de tot, sa iti permita sa te ridici de pe jos, sa te scuturi de praf si sa-ti vezi de drum.
Ref. la articolul de ieri – perfect de acord, daca te-ai apucat sa cauti, tu, din proprie initiativa, ceva de in neregula rau de tot. Odata rupta increderea la modul asta, aproape ca nici nu mai conteaza ce e acel ceva si, uneori, poate ca nici nu mai merita timpul si resursele consumate ca sa depistezi exact ce.
Ref. la cel de azi – in 99,99% din cazuri, porcariile astea ies, de obicei, la iveala exact atunci cand nu ti-ai propus neaparat sa la cauti/gasesti.
Am vazut foarte multe judecati aici despre cum e posibil ca 6 ani sa nu fi simtit nimic ca si cand ar fi o acuza la adresa persoanei care a avut incredere. Eu cred ca oamenii, cel putin unii oameni, sunt construiti sa aiba incredere si sa acorde multa incredere (e ca atunci cand ii dai copilului libertate si incredere, cu atat mai mult ii dai partenerului care este adult, major si vaccinat). Pentru aceste persoane, increderea este un dat, nu trebuie castigat, ci din contra trebuie sa i se dovedeasca clar contrariul ca sa renunte la incredere (din pacate, in cazul de fata, tocmai i s-a intamplat si acum per total, in relatia cu oricine, ii va fi greu sa acorde incredere). Oamenii construiti in acest mod, pe un pilon de incredere prezumata, nu cauta sa-si intareasca increderea, nu cauta sa o valideze, nu se gandesc ca omul de langa i-ar putea insela increderea. Pe de alta parte, oamenii de acest gen sunt de regula tinta unor oameni care profita de „inocenta” lor, iar, in general, oamenii care inseala sunt oameni care ascund detalii, nu lasa lucruri la intamplare, mai ales daca nu sunt interesati sa se afle despre ceea ce fac. E greu sa ascunzi lucruri timp de 6 ani, dar daca ai realmente acest obiectiv, iar persoana cealalta implicata in relatia clandestina nu te preseaza, sigur se poate ajunge si la mai mult de 6 ani. Personal, cred ca femeia inselata nu are nicio vina si nu trebuie in niciun fel blamata – e un om bun, care credea in oameni in general si in buna lor credinta. Din pacate, ceea ce este i s-a intamplat este o rasturnare a valorilor, dar cred ca este o persoana extrem de capabila sa treaca de acest hop, avand in vedere ca a taiat raul de la radacina – pentru terminarea rapida a casniciei sunt mai multe variante: o reactie din impuls de om ranit in adanc si care simte o repulsie extrem de puternica, coroborata cu acceptul partenerului – in 2 saptamani, se poate divorta numai la notar – deci ambii au fost de acord – partenerul a simtit o eliberare probabil.
Comentariu beton!42
Hm, increderea este cu dus si intors. In relatia pe care o am de 10 ani cu sotul meu, am trecut de faza cu controlatul dupa maxim 2 ani. deh, mici, imaturi, ne dadeam parolele ne mai controlam. apoi negasind nimic unul celuilalt si evoluand relatia, am incetat sa ne mai aruncam un ochi prin telefonul celuilalt sau pe messenger, mailuri etc. anii trec, incredere maxima reciproca, eu insarcinata in 8 luni. fericire absoluta, primul copil, nu exista zi sa nu mi spuna cat ma iubeste si cat e de fericit cu mine. DE AIA SPUN CA NU SIMTI NIMIC ATUNCI CAND TE INSEALA. intr o seara, stateam in pat, amandoi cu telefonul in mana. primeste mesaj pe insta, il „arunca” instant din bara, eu am auzit notificarea si involuntar mi am aruncat privirea, cine sa i fi scris la 12 noaptea. s a schimbat la fata, a inceput sa i tremure vocea, cand ii spuneam sa deschida notificarea. atunci mi am dat seama ca vorbea cu cineva. dupa multe crize facute de mine (insarcinata in 8 luni), deschide conversatia, hop top duduia cu care vorbea. i am scris eu ei, i am spus cine sunt, stia de existenta mea si a sarcinii si mi-a negat ca ar avea o relatie, „ca de aia are omul retele sociale, ca sa cunoasca oameni noi si sa schimbe experiente” – asa mi a zis ea.ma gandesc ca si sexuale.
In fine, amandoi au negat vehement ca ar fi avut ceva fizic, ci doar ca vorbeau. el mi-a povestit ce facea ea, ca vorbeau doar seara prin mesaje etc. – ulterior am aflat ca vorbeau de 5 luni.. de mentionat ca el avea program f lejer la munca, deci putea face orice. si astazi am ramas cu un mare semn de intrebare. nu am divortat, fara o dovada clara, si mai eram si insarcinata. ea clar stiind de mine, a acceptat si never nu mi ar fi spus nici macar ea adevarul.
cred ca au avut ceva mai mult, pt ca nu vorbesti ca prostul 5 luni fara sa se concretizeze nimic. in conversatiile cu ea, ii spunea ca e nefericit cu mine, dar ca sunt insarcinata si nu are ce sa faca.
Si de atunci, ii controlez frecvent telefonul, fara ca el sa stie bineinteles. si asta tot din cauza lui.
Se dezbate încă. Ce zici?12
„… in conversatiile cu ea, ii spunea ca e nefericit cu mine, dar ca sunt insarcinata si nu are ce sa faca…” – asta bănuiești că îi spunea sau știi sigur? Dacă știi sigur, încă mai stați împreună?
Comentariu beton!14
@Lisa, deci mai sunteți împreună. Și relatia merge, e foarte mișto, doar că tu-i controlezi telefonul ca să fii sigură. Damn.
Auzi, poate n-ar trebui să-ți spun asta, dar eu am fost și în postura de înșelat și în aia de cel care înșală, c-așa e viața. Când eram în a doua postură puteam să-ți dau telefonul meu și parolele de la toate conturile mele, că n-ai fi găsit NIMIC în el.
@lisa un mincinos nu devine nemincinos peste noapte, el doar invata sa se ascunda mai bine.
Comentariu beton!20
Are tata o vorba-omul vede ce vrea sa vada si crede ce vrea sa creada.
Din punctul meu de vedere, lucrurile sunt clare. Nu-l cred pe el atat de destept si de atent, de putini barbati am auzit sa fie atat de meticulosi si de inventivi (sorry, guys 🤷♀️), pe cat o cred pe ea (constient sau nu) oarba.
Este mai mult decat evident (pt mine) ca ea a ales sa ignore niste semne. Care cu siguranta au fost! Ca optiunea ei a fost sa nu vada…sorry, dar acum ce mai comentam?!
Eu nu înțeleg un lucru: daca simți că ceva nu merge bine, de ce nu închei relația? De ce e nevoie sa cauți în alta parte ceva ce îți lipsește?
In plus, daca era fericit cu amanta, de ce a așteptat să descopere soția ce s-a întâmplat și nu a încheiat-o mai demult?
6 ani in care sa te împarți între 2, mi se pare o perioada mult prea lunga. Daca nu descoperea soția, rămânea cu amândouă toată viața, sau care era planul?
Comentariu beton!12
POATE nu era nici un plan de fapt. asa o fi fost fantezia omului. am mai cunoscut indivizii care asa stiau sa trebuie sa fie o relatie, cu amante implicate. era un punct de glorie ca avea amanta, tot timpul alta.numai el credea ca nevasta nu stie, noi restul eram ferm convinsi, si suntem, ca si reversul era valabil in sensul in care daca exista amante si era tolerata atunci exista si un amant/amanti. Pentru echilibru. acuma ca sa judeci cazul de fata sigur ca ar trebui sa auzim si versiunea sotului.
Cea mai minunată vacanță a mea a fost una în care, după divorț, fostul mi-a zis cum mă înșelase în timp ce dormeam cu una din grupul cu care îmi beam eu cafeaua. Și să mor dacă mi-am dat seama că ăștia doi se cuplaseră lângă mine, că eu chiar eram proastă de fericită în momentele alea.
Comentariu beton!35
Comentariul tău îmi aduce aminte de asta: https://youtu.be/vW7ZWwHBDWw
Comentez și eu pentru că am experiență în domeniu. Cred că majoritatea oamenilor sunt normali, nu absurzi, iar dacă caută în telefon, o fac pentru că simt ceva și nu ar trebui să le reproșăm că o fac. Mai cred că exact cei care caută fără motiv și sunt absurzi sunt exact cei care sunt predispuși ei înșiși la înșelat, cel putin asta am văzut în 100% din cazuri. Am căutat și eu la viața mea, iar de fiecare dată când am căutat, am găsit. Daca mi s-a căutat? Nu știu, cel mai probabil nu judecând după lipsa reacțiilor adverse. Cu trecerea timpului am devenit mult mai puțin încrâncenată, și de unde nu acceptam mental posibilitatea înșelatului, am început să cochetez cu ea, făcând-o sau nu în funcție de partener (acum sunt cuminte de muuultă vreme). Timpul trece, relațiile se schimbă, oamenii se schimbă și cred că a vedea doar în alb și negru (de genul dacă înșeli, e clar că relația de acasă e moartă) e o greșeală. De cele mai multe ori nu e deloc așa. Tocmai de aceea, după ce relația intră într-un echilibru, este simplu să înșeli. Știi cu cine ai de-a face și cum să faci ca să ascunzi ceea ce faci, de aceea mi se pare perfect plauzibil ca doamna cu povestea să nu fi simțit nimic timp de 6 ani. Mai ales ca avea și alte lucruri de făcut în viață în afară să stea geană pe soț ca să îi detecteze orice mood swing sau fiță. Aia se întâmplă la 20 de ani cand partenerul e centrul universului, apoi life happens. Nu sunt de acord nici cu ideea că bărbații înșeală fizic, iar femeile cu sufletul. E o tâmpenie pe care și-o spun bărbații ca să își justifice derapajele în timp ce pe ale soțiilor nu le acceptă din orgoliu. Dublu standard, cum ar fi. Există înșelat și înșelat. Dacă grosul energiei, timpului și resurselor se duce în relația oficială, înseamnă că e o relație vie ce merită păstrată, iar episodul ar trebui ignorat. Dacă grosul energiei, timpului și a resurselor se duce către amant(ă), relația de acasă e moartă. It’s that simple în lumea mea. Și nici nu mai caut în telefon/laptop dacă simt ceva. Dacă e vreo infatuare care se stinge ca un foc de paie, mai bine nu mă amărăsc inutil. Dacă e ceva important, se va vedea mai devreme sau mai târziu și fără să caut, deoarece oamenii investesc acolo unde îi trage sufletul. Fără excepție. Ne facem prea mult sânge rău pe tema asta.
Comentariu beton!34
L-am prins ca ducea o viata dubla – 2
Am vazut din intamplare un mesaj pe telefonul lui, al meu era descarcat , i-l cerusem sa fac o poza. Initial am descoperit ca avea asistenta personala , apoi ca avea o relatie sexuala cu ea , ca dura de cativa ani, ca locuiau impreuna atunci cand alegea sa fie plecat in delegatii cu saptamanile, platea chirii, salarii, calatorii cu ea, cadouri scumpe,distractii, vacante. A fost socant pentru ca eu credeam ca avem o relatie sentimentala si sexuala intensa de 20 ani ….am
Am incercat sa imi pastrez calmul si i-am pus in vedere sa aleaga si insista sa o pastreze ! Halucinant ! Au urmat scandaluri si a ales cu mine, dar cred ca a avut o revelatie, parca i s-a ridicat un val de pe ochi si o vedea ca pe o profitoare … au urmat ani in care a trebuit sa ne reconstruim increderea …
Ma bantuiau amintirile, momente petrecute alaturi de el pe care le vedeam cu alti ochi , descopeream semnificatii in gesturi, cuvinte . Am simtit ceva, dar alegeam sa nu ii invadez intimitatea, sa ii dau libertatea pe care o dorea, innabusindu-mi dorinta de a petrece timp cu el, ramanand singura , suferind de dor…Parca eram vrajita, ii citeam gandurile ca nu doreste sa il sun cu imagine , si nu o faceam. Daca sunam si nu raspundea, nu insistam .
Facea remarci de comparatie cu alta femeie si ma amageam ca vorbeste de cineva din trecutul lui, nu il iscodeam.
Isi mai dorea un copil si zicea glumind ca ar putea sa faca cu alta …
Mai existati amandoi unul langa altul?
Am o ruda prin alianta care e cu un barbat insurat de vreo 20-25 de ani.
Tipul asta e casatorit de vreo 30 de ani si are si un copil cu actuala sotie.
El are un job care ii permite sa lipseasca nejustificat de acasa oricand si profita din plin de asta (sofer pt diversi oameni).
In timpul saptamanii merge la sotie, iar in weekend merge la amanta (la ruda mea prin alianta) sub justificarea ca trebuie sa ramana la dispozitia „sefului”.
Mama lui stie de amandoua si le trateaza ca pe nurorile ei 😅
Merge de 2 ori in concediu: o data cu sotia si o data cu amanta.
Cand am aflat, m-am crucit pur si simplu.
Nu inteleg cum o femeie (fie ea si amanta) poate sa-si accepte statutul asta de peste 20 de ani si in acelasi timp nu inteleg cum sotia nu face nimic in situatia asta (mi-e greu sa cred ca nu stie).
Asa ca povestea de sus nu ma surprinde.
Daca poveatea e chiar asa cum o descrie persoana respectiva, ma șochează faptul ca pe sotie o baga la regim financiar, iar celeilalte ii plateste nevoile. De ce nu si-a aparasit sotia?!
Unii oamenii pur si simplu nu pot vedea mai departe de propria lor persoana.
Comentariu beton!16
Știu și eu un caz similar, da’ cred că-s foarte multe, care continuă și în ziua de azi, numai că ea este dependentă de banii lui. Nu știu dacă bănuiește ceva, habar n-am, dar cunoscând-o parcă îl înțeleg. De-asta n-aș vrea să am o părere, pentru că nu o știu pe doamna respectivă. Să știți că bărbații, în mare parte, dacă nu mai sunt atrași de fizicul persoanei își caută altă păsărică. În cele mai multe cazuri găsește una care-l papă de bani. Nu e un exemplu bun, știu, da’ așa sunt unii bărbații, perverși.
Of, am văzut titlul pe mail de dimineață și eram sigură că o să fie ceva poveste despre Vasile 🙂
Și tata a dus un fel de viață dublă timp de vreo 2-3 ani, majoritatea timpului nefiind acasă. Au fost o grămadă de semne chiar și pentru mine înainte să aflăm totul, doar că abia acum le văd. O dată și-a uitat telefonul pe biroul meu după ce „căutase ceva pe net” – de fapt vorbise cu respectiva. Nu i l-am dus înapoi, dar nici nu m-am uitat în el, mi-am văzut de jocurile mele. Când a realizat că telefonul lui a stat nesupravegheat cu mine, să o ia razna, nu alta.
Clar se simțea cu musca pe căciulă, pentru că și dacă aș fi avut vreo curiozitate, nu m-aș fi dus în mesaje. M-aș fi jucat cu soneriile sau ce aplicații mai avea el pe acolo.
Nu mai știa cum să întrebe dacă m-am uitat, fără să pronunțe exact cuvintele 🤦🏻♀️ recunosc că mi-a stârnit curiozitatea, dar n-am avut ce să mai fac, că exact în seara aia l-a prins mama. Oh well.
în vremurile juneții mele, dacă-mi făcea cu ochiul vreo gagică, regula era să nu aibă prieten; dă-i papucii ăluia și vedem noi apoi; gîndire simplă, de țăran: dacă i-o face lui, mi-o va face și mie…
mai apoi, însurat fiind și foarte mult timp în deplasări, s-au ivit diverse ocazii pentru un “sărit pîrleazul”; ba o clientă, ba o corporatistă cazată în același hotel; n-am făcut-o niciodată și nici n-o voi face pentru că, vorba lui Paul Newman, “am acasă friptură, de ce să cumpăr hamburgeri din oraș?”;
așa că, dacă nu-s de acord cu o escapadă de o noapte, cu atît mai mult mă oripilează poveștile astea care țin ani de zile…
Comentariu beton!44
Tata a marturisit ca a avut o viata/ familie paralela pe patul de moarte, dorindu-si probabil o eliberare. De altfel eu cred ca tot „teatrul” jucat zeci de ani l-a obosit groaznic si i-a cauzat moartea. Mama nu a banuit nimic, nici noi, copiii oficiali. A fost un soc cand am aflat de cealalta familie. Chiar si ascultand povestea, tot nu am crezut de la inceput. Nu credeam ca e posibil ca asa ceva sa ramana zeci de ani un secret. Doar in telenovele se intampla drame de astea. Dar real life nu e intotdeauna cum vrem sau cum credem noi ca este. Daca omul care joaca un asemenea rol nu vrea sa fie descoperit, stie exact ce are de facut. Mama a crezut in omul iubit, nu a avut motive sa caute dovezi de infidelitate si astfel nici nu a gasit. Mie imi pare doar rau ca nici macar noua, copiii ajunsi adulti, nu a avut curaj sa ne spuna, poate nu l-ar mai fi apasat atat si ar fi inca in viata. In loc de concluzie: se pare ca exista oameni care au atata „iubire” de oferit incat au nevoie de mai multe femei, familii etc pentru a se desfasura ha ha ha
Bernie Madoff a reusit sa pacaleasca oameni bogati si influenti timp de 30-40 de ani fara ca vreunul sa suspecteze ceva. I-a facut de miliarde. Chiar cred ca pot sa existe actori desavarsiti, mincinosi patologici suficient de inteligenti si abili incat sa poata duce vieti paralele ani de zile. Combina asta cu reticenta partenerului de a acorda atentie instinctelor, obisnuinta si rutina unei relatii de lunga durata si obtii o poveste ca cea de mai sus
„Fara ca vreunu sa suspecteze ceva” e mult spus.
Sa nu uitam de Horia SIMA ce prosti a pacalit pe aici. Foamea de bani naste riscuri.
Daca tu crezi ca aia totiu nu au stiu ca risca sa piarda banii, esti naiv.
Probabil, esti genu care zice, uite toti aia care au bagat in bitcoin cand era 50 k, ca zicea lumea ca o sa creasca la infinit, nu au banuit nimic cand au pierdut tot ca e un cacat de bula speculativa.
sa fim seriosi. au stiut. dar au preferat sa incaseze zeci de ani niste profituri.
@Cururigu – Horia Sima a fost capitan legionar… Cred ca la Cristian Sima te referi. Mare broker autoexilat in Elvetia. Se mai baga in seama din cand in cand pe facebook ( si in diverse interviuri).
Așa de tare mă oftic, când apar articolele astea care-mi plac mie cel mai mult, și eu am mult de muncă!
În ianuarie când șomam n-au fost întrebări existențiale… @Mihai, urmează și mâine la fel, pun ceasul mai devreme?
Păi și ce, comentezi diseară. 😛
Mâine nu știu ce avem.
Toată distracția e dimineața, diseară nu-mi mai răspunde nimeni. 😅 Și rămân destul de puține lucruri de spus după 100+ de comentarii. Dar revin!
cine comenteaza la urma nu mai are parte de multa atentie, likes si dislikes, simte ca a comentat in van (sau vain? :D)
chiar, care e rolul manutelor? sa ne gadile la orgoliu? Pentru mine o zi buna e cand minim 25% sunt cu rosu, altfel nu sunt eu insumi daca toti ma aproba 😀
Macar sa am confirmarea ca sunt citit de haterii de serviciu, ca astia sunt mai seriosi decat adulatorii de ocazie 😀
Nu e vorba de atenție, ci de a participa la discuție. Sau o fi și vorba de atenție, orice ar fi e mai distractiv în prima parte a zilei.
@cucurigu, haterii de serviciu nu citesc nimic, doar bifează roșii.
Citesc comentariile și mă gândesc la biata femeie, cât de prost se simte acum și, cel mai probabil, cât regretă că și-a deschis sufletul. Am fost și eu în situația asta – nu de înșelată, ci de om care a vrut să-și spună povestea, sperând la puțină alinare.
Anul trecut eram prinsă între două iubiri, mai precis între marea mea iubire și o dragoste intensă dar scurtă, care la vremea respectivă mi se părea o mare chestie. Așa că m-a mâncat în cursul zilei să îmi deschid sufletul pe un blog. Mare greșeală! După ce și-au dat unii cu părerea, am simțit eu nevoia să revin cu unele completări, că mi-am dat seama că nu mă exprisamem destul de clar. Rezultatul? Blogărița m-a înjurat ca la ușa cortului (cum îmi permit eu, casnică, să pretind romantism de la omul de lângă mine și să-l caut în altă parte?), cititorii blogului i-au ținut isonul, iar cei care au înțeles ceva din povestea mea au fost la rândul lor bălăcăriți, totul culminând cu un mail de la blogăriță, care m-a acuzat că am vrut doar să-mi fac trafic pe blog cu o poveste de căcat și m-a amenințat că o să-i trimită bărbatului meu mailul în care mă expusesem ca proasta. Am ieșit din povestea asta traumatizată, luni de zile n-am putut să dorm, anxietate la maxim și un sentiment teribil că am făcut ceva de neiertat.
La mine au fost doar niște mesaje și telefoane, nici măcar nu mă întâlnisem cu respectivul, și între timp mi-a trecut amorul, dar umilința de care am avut parte n-am cum s-o uit. Putem să ne dăm cu părerea cât vrem, dar adevărul e că nu știm prin ce trece un om, poate să scrie un roman pe tema asta și noi judecăm doar pe baza experiențelor personale sau a „ce aș face eu dacă aș fi în locul tău”. Dar nu e nimeni în locul nostru, ne ducem singuri crucea.
By the way, când m-a apucat nebunia eram sigură că iubitul meu e total indiferent la ce simt și ce fac, că de-aia am ajuns să scriu mesaje altuia. Ce să vezi, nu era. Mi-a spus ceva mai târziu că și-a dat seama din prima săptămână că e ceva în neregulă, dar a ales să tacă și să spere că o să-mi treacă. Nici măcar atunci nu m-a controlat, deși i-ar fi fost ușor să o facă.
Așa cum eu am fost acuzată că sunt o curvă oportunistă care își bate joc de iubitul din dotare (și cu cât încercam să luminez povestea, cu atât o băgam mai tare în ceață), deși lucrurile nu stăteau deloc așa, și femeia asta suferă când i se tot repetă că trebuia să deschidă ochii. Dacă am învățat ceva din asta, e că nu trebuie să judecăm un om care și-a deschis inima în fața noastră. Părerile vin și se duc, durerea rămâne.
Comentariu beton!51
Hai să nu dramatizăm. Probabil tu ți-ai spus povestea pe acel blog, cu nume și prenume, cu o identitate. Aici vorbim totuși de un comentariu semnat „Anonim”. Care comentariu, la o adică poate fi și o poveste inventată, că n-am cum să verific asta. Ca să înțelegi despre ce vorbim, userul care a lăsat comentariul ieri nici macar n-a mai revenit aici, pe blog.
Boss, povestea mea a fost publicată anonim, abia după ce blogerița a spus că n-are tabloul complet am comentat cu nume și prenume, dar până atunci a curs un râu de comentarii în care eram făcută cu ou și cu oțet. Eu chiar nu mă mai gândeam atunci că mă expun, eram și așa cu moralul sub nivelul mării, nu mai gândeam limpede, dar de la aici și până la comentarii cum că am vrut să-mi fac publicitate… cale lungă, nenică.
Până la urmă, și povestea mea putea fi inventată, chiar semnată cu nume și prenume. Nu e cazul, zic doar așa, că nu stă nimeni să verifice dacă e pe bune au ba 🙂 Poate am cam dramatizat, pentru că am rămas cu sechele după ce am fost numită în mod repetat ”gunoi” și ”târfă” de o persoană în care am avut destulă încredere încât să-i spun ce simt, dar dacă povestea anonimei e adevărată și vede comentariile, zău că empatizez cu ea. Destul pe subiectul ăsta, că oricum fiecare crede ce vrea, oricâte explicații ar apărea pe parcurs, și nu prea am chef de mânuțe roșii la un subiect care îmi cam răscolește cuțitul în rană. Ne ”vedem” la următorul articol 🙂
Păi nu e cazul aici. La mine pe blog n-a zis nimeni vreun cuvânt urât despre femeia asta.
Adevăr grăit-ai, patroane, aici e o comunitate mișto, unde se vorbește civilizat (nu luăm în seamă excepțiile). Dacă s-a înțeles altceva, sorry, n-a fost cu intenție 😉
Imi aduc aminte de postarea spusa de tine, la vremea respectiva o citeam zilnic pe tipa care are blogul, acum nu prea, nu prea mai citesc nimic. Rar intru ca si aici si rar postez vreun comentariu. Blogerita in sine este mai asa din topor, vorba aia, si o parere este ca motivul pentru care s-a ajuns acolo este ca noi oamenii vedem lucrurile diferit, si gandim diferit mai ales cand vine vorba despre propria persoana. Povestea ta era ca tu nu erai foarte cinstita si corecta cu al tau partener, si de acolo a pornit totul. Asa cum si aici , toti il numesc pe cel care a inselat, in fel si chipuri asa s-a facut si acolo. Nu intru in detalii pentru ca ti-ai dat detalii despre viata ta intima si nu e cazul sa le spun eu, ci doar ca te cred ca poate ai avut de suferit de pe urma, dar toata povestioara asta de iubire scurta si povestita unei blogherite nu a fost pe placul multora „din cauza ca inselat” si asta ar trebui sa spuna multe.
@K, nu a fost vorba de înșelat, tipul nici măcar nu era în țară și chiar dacă ar fi fost nu m-aș fi culcat cu el fără să fiu sigură că vreau să rup relația cu actualul. Tocmai pentru că nu voiam să fac o greșeală am cerut o părere, n-am avut de gând să fiu incorectă sau necinstită, cum poate s-a înțeles. Oricum articolul ăla a fost apă de ploaie comparativ cu mailul pe care l-am primit după câteva zile și care a pornit de la faptul că trei persoane i-au scris blogeriței ca să-mi ia apărarea. Ultimul nume din listă era al unui prieten foarte apropiat (nici nu știusem că i-a scris), primele două nume îmi erau și îmi sunt în continuare total necunoscute, dar de la ele a pornit scrisorica furioasă (după ce mi-a trimis prietenul printscreen cu ora la care i-a trimis mailul, am văzut că blogerița începuse să spumege înainte să-l primească, deci eu am fost înjurată pentru că niște oameni cu care n-am nici cea mai mică legătură au fost de partea mea).
Să nu mai zic că am ținut mailul buclucaș în draft vreo două săptămâni până mi-am făcut curaj să-l trimit și nici măcar nu l-am recitit înainte să fac prostia de a-l trimite, poate m-aș fi răzgândit și ar fi fost mai bine. Nu zic că a fost frumos din partea mea să-mi zboare mintea prin alte părți, dar ce naiba, nu e ca și cum aș fi ales eu să simt asta. A, uitasem, în momentul apariției articolului eu deja cam întrerupsesem legătura cu gagiul, și oricum mă simțeam vinovată că simțeam ceva ce nu voiam să simt, deci acuzațiile alea de infidelitate au venit cam ca un topor în cap.
Multumesc Alyna.
Mihai nu am revenit pe blog pt ca am si alta treaba si ieri am vazut ca ai sters comentariul. M-am gandit ca l-ai sters pentru ca e anonim (tu ai zis ca putem sa scriem anonim altfel nu ma oboseam). De caeea am lasat-o balta.
Nu ma deranjeaza ca ai publicat comentariul, nu aveai cum sa ma anunti sau sa imi ceri permisiunea pt ca si mail-ul e fals.
Ce ma deranjeaza e ca ai prejudecati, atat te miri „cum ma SASE an?i” si pornesti de la premize gresite: ca imi pare rau ca l-am prins sau ca e imposibil sa nu ma prind. Ce pot sa iti zic? Sa nu ajungi sa te minta cineva in halul ala dar nu te culca pe urechea aia ca tu esti destept si tie nu ti se poate intampla. Cum ti-a zis cineva mai sus, nu stii ce s-a intamplat in avesti 6 (SASE) ani: poate probleme profesionale, poate o boala cronica, poate un copil cu o boala incurabila…. cateodata viata te pune in corzi si nu mai ai timp sa vezi ce face ala de langa tine. Poti doar sa speri ca iti asigura spatele, ceea ce nu s-a intamplat in cazul meu.
Multumesc tuturor celor care m-au inteles.
Intr-adevar veniturile erau: eu salariu, el bani negri imposibil de depistat, nu am stiut de ei.
Intr-adevar: se ascunde foarte bine, este foarte duplicitar si eu l-am iubit, am fost impreuna de copii, nu l-am suspectat niciodata.
Nu imi pare rau ca am cautat in laptop, ma bucur ca am facut-o. Doar ca nu respecta regula de la articolul precedent ca nu e frumos sa il spionezi pe celalalt. Eu am facut-o involuntar, si NU imi pare rau.
Comentariu beton!30
@Anonim, păi când ai spus „nu mai ai timp să vezi ce face ăla de lângă tine” ai spus tot. Fix despre asta este vorba. Când se ajunge aici, cu tot respectul, dar aia nu mai este o relație. Sunt doar facturi plătite la comun.
Am scris mai mult decat “nu mai ai timp să vezi ce face ăla de lângă tine” dar ai ales sa ignori asa ca orice as adauga e de prisos.
Sa fii sanatos, crezi ce vrei, pana la urma e treaba ta si pe mine nu ma incalzeste cu nimic daca intelegi tu situatia sau nu.
Asa e, m-am prefacut SASE ani ca nu vad pentru ca…………….. si aici esti liber sa umpli punctele cu ce crezi te face pe tine sa te simti ca ai dreptate si ca esti un fin psiholog: sunt proasta?, nu il iubeam?, aveam pe altul?, eram PSD-ista si el tinea cu Vadim? , n-am vrut sa vad pentru ca sunt intretinuta? (apropo traiam din salariul meu de-aia o duceam prost dar si aici ai ales sa iti imaginezi ce iti convenea tie).
fa-ti de cap, imagineza-ti ce vrei.
Comentariu beton!16
@Anonim, indiferent care este motivul, dacă ești într-o relație în care NU MAI AI TIMP SĂ VEZI CE FACE ĂLA DE LÂNGĂ TINE, ăia nu mai e relație. Dovada ai găsit-o pe laptop, acum 4 ani.
Exact! Acolo unde in articolul precedent ai scris ca e urat sa te uiti 😉
Si eu am vrut doar sa iti demonstrez ca in anumite circumstante a te uita te poate salva. Nu ca propovaduiesc spionajul ca mod de viata dar reversul medaliei este ce mi s-a intamplat mie.
@Anonim, ce ți s-a întâmplat ție n-are nicio legătură cu spionatul sau ne-spionatul. Ce nu vrei tu să înțelegi este că într-o relație funcțională lucrurile nu stau cum le-ai descris tu. Dar mă opresc aici, că nu e treaba mea să învăț oamenii că la o relație se muncește non-stop.
O relatie la care trebuie sa muncesti chiar si cand exista o problema grava de sanatate, cand totul trebuie sa se axeze pe alte prioritati mult mai grave si mai presante nu este o relatie care sa merite salvata.
Aici iti dau dreptate: aia nu mai era relatie.
Singurul lucru pe care am incercat sa il punctez este ca eu nu stiam ca relatia mea era pa, preocupata fiind de alte lucruri care ma apasau mult mai grav.
Si eu ma opresc aici, cred ca am spus deja cam tot ce era de spus.
Comentariu beton!18
@Anonim, aha, și trebuie să te ocupi DOAR TU de acea situație gravă, indiferent care ar fi ea. Pentru că omul de lângă tine, ăla pe care îl iubești și ar trebui să te iubească, are treabă. De șase ani tot are treabă… Băi, e trist că nici măcar nu înțelegi despre ce vorbești și ce anume te-a adus în situația asta. Am o curiozitate: faci terapie? Te duci să vorbești cu cineva care îți poate spune unde ai greși și unde AȚI greșit?
Iti dai seama ca nu te-a desemnat nimeni procuror pe dosarul asta sa ma iei tu pe mine la intrebari cu lampa in ochi pe tonul de judecator absolut pe care l-ai abordat.
Am fost foarte amabila si ti-am raspuns civilizat, nu ti-am pus judecata sau viata sub lupa.
Eu n-am facut decat sa comentez anonim, asa cum ai dat verde in articol si cum ai cerut fel de fel de pareri. Daca stiam ca din comentator devin inculpat sincer ma abtineam.
Nu te-a desemnat nimeni impartitor de dreptate si nu ma intereseaza la modul cel mai sincer daca imi dai tu dreptate sau nu. Esti liber sa crezi asa cum iti dicteaza tie principiile si valorile tale.
Ti-am oferit o poveste, ai folosit-o, zi mersi sau nu zice dar nu avea pretentia sa ma iei si la rost.
Comentariu beton!20
@Anonim, fată, găsește un psiholog bun. Atât.
Nici ție nu ti-ar strica
Păi eu am făcut, fac și-o să fac terapie. Ca să înțeleg că NICIODATĂ nu e altcineva de vină. Și gata, e fix treaba ta cum îți trăiești viața și cum alegi să te minți. Spor !
Oh well.. vin si eu cu povestea mea. la 21 de ani mi-am dat demisia de la un loc de munca pt a ma pregati de licenta, acolo a fost un mediu super misto si imi facusem o gramada de prieteni, oameni cu care si in ziua de azi sunt prietena. well..la cateva luni de la licenta mi-am gasit un nou job relativ in drumul precedentului,a sa ca ma mai intalneam pe drum cu o parte din fostii colegi. Asa s/a facut ca intr o vineri seara am iesit cu fostii colegi si acolo m/am apropiat cu un tip pe care il stiam din vedere de la fostul job. la ceva timp am inceput sa ne intalnim, asa am ajuns sa avem o relatie. Dupa job eram seara de seara impreuna, mergeam in parc cu catelul meu, cu prietenii mei la inceput, apoi cu o parte din fostii colegi cu care eram mai apropiata, cativa prieteni de/ai lui. In cateva luni am fost in vacanta de 2 saptamani. petreceam aproape seara de seara impreuna si aproape toate weekendurile. 2 ani de zile a durat. intr/o dimineata dupa o noapte de club, el inca dormea si avea tel la incarcat in sufragerie, m/am dus sa iau tel ca ma scotea din minti ca suna tare si cand l/am luat din greseala in mana am raspuns la apel. nici n/am vazut cine e, nu lam dus la ureche, in panica incercam sa nimeresc sa inchid. doar am auzit ca a tipat o voce de femeie ca daca nu ajunge acasa intr/o ora..si atat ca am inchis. apoi am tras aer in piept si m/am dezmeticit in 2 secunde…el dormea in continuare langa mine si eu ramasesem proasta ca cineva il asteapta undeva acasa…cumva creierul meu voia sa zica ca e maica/sa. cand s/a trezit i/am spus ce s/a intamplat si el a zis aa..@probabil maica/mea sau sor/mea ca trebuie sa le duca cu masina undeva@ si a sunat in casa cu mine si a vb la telefon incercand sa linisteasca persoana, totul super natural, vin cat pot de repede, daca nu ia un taxi si ne vedem acolo si te duc inapoi. am mancat impreuna si a plecat. totul super ok inca cateva saptamani pana cand m/am trezit eu sunata langa el, acasa la el, sunata de nevasta/sa! si acum cand scriu simt ca ma ia cu lesin de ce trait. am fost amanta 2 ani si ceva de zile fara sa stiu nimic. exista astfel de oameni. omul avea o garsoniera a lui, unde eu credeam ca e casa lui, defapt avea o casa si cu nevasta. nevasta o tipa super misto, director de nush ce la o firma, mega ocupata, el mega ocupat si el…si asa ea cica nu a banuit nimic pana cand intr/o zi ne/a vazut in parc o prietena de/a ei si a apelat la cineva de la firma unde avea nr de tel si i/a dat un extras si de acolo a luat nr meu de telefon si m/a sunat. EU cu el am terminat/o imediat, desi omu incerca sa mi bage vrajeala cu divortu, ca tipa e nebuna, ca nush ce…a trebuit sa mi schimb nr de tel, chiria, sa/mi piarda oarecum urma, de cateva ori m/a asteptat dupa job sa vb cu mine…exista oameni care au asa energie. ce/i drept, m/a zdruncinat situatia in care am fost pusa, cat de indragostita eram si ce fericita si cum nu am putut sa stiu nimic ca eram amanta, viata paralela…mi/a luat cativa ani sa inteleg, sa nu ma mai acuz, sa pot trece peste soc.
Comentariu beton!26
1. Dupa ce ai auzit vocea de femeie la telefon chemandu-l acasa, l-ai mai lasat sa doarma? 😶
2. Cat de ocupat era, de erati impreuna mereu ?
@Sonia,
Bărbații sunt mereu ocupați. ”Muncesc” din greu 🙂
Aaa,da, Laura, pai nu stiu eu ce”ocupati” sunt 😱 saracii de ei 😂
Nu,nu generalizez 😌
Cred ca nu m-am exprimat suficient de bine ea mi-a spus ca el era ft ocupat, din punctul meu de vedere nu era.
Legat de faptul ca am auzit o voce si n am ripostat cred ca eram mai mult panicata ca am raspuns din greseala la telefon, mi se parea un lucru de nefacut. Aveam aproape 24 de ani (now 35+). Uitandu-ma in urma pot sa zic despre mine ca am reactionat la tot mega matur tinand cont de circumstante, varsta, tot tacamul. Dar ce voiam sa subliniez e ca exista oameni care pot tine vieti paralele. Eu nu am vrut sa aflu detalii despre cum era cu sotia, daca ea a aimtit ceva sau nu, am aflat ce mi-a zis ea la primul telefon, apoi a mai incercat sa ma contacteze si i am raspuns politicos ca nu mai vreau sa am de a face dupa ce am vorbit cu parintii toata treaba. Nu eram la varsta aia prea experta in ale relatiilor si m a zdruncinat destul de tare. Nici acum daca ma uit in urma nu imi dau seama unde as fi putut sa ma prind ca are o viata paralela cu mine, poate ca nu i-am cunoscut familia, desi nici el nu o stia pe a mea, ne vazusem o data cu frate miu la niste chestii logistice, eu ii stiam pe ai lui din poze. Nu stiu daca era un semn sau nu..mi-am pus multe intrebari.
@Miha,
Noi am glumit pe seama bărbaților, în general, cum se dau ei mereu tare ocupați 🙂
Cât despre povestea ta, la 22-24 de ani e și greu să te gândești bănuitor la atâtea și atâtea subterfugii folosite de un om cu experiență.
Băi ce dor îmi e de comentariile lui Tony….
dacă ajută, bag eu 4 morți, 5 răniți cu 7 mame, niște curve și ceva pwle…?😇
yep, cam lipsește din peisaj…
Chiar așa. 🙄
Și mie. 😀
Uite, eu sunt o femeie divortata , dupa mintea unor reporteri tv chiar „o femeie in varsta” , 50+ .. Tatal meu mi-a fost un foarte bun prieten si cand am inceput sa cresc si sa ma pregateasca cu sfaturi pentru viata de adult printre multe alte lucruri mi-a spus „o femeie care se respecta si isi respecta partenerul nu trebuie niciodata sa-l caute in buzunare, portofel,agenda…” , pe vremea aia nu erau mobile . Atat de tare mi s-a intiparit in minte incat niciodata nu mi-am spionat barbatii din viata mea si pe acelasi tipar nici copiii,baieti fiind . Toata viata am considerat ca „dragoste cu sila nu se face” si a face politie e inutil, e umilitor si pana la urma daca cineva vrea sa fie cu mine trebuie sa se intample pentru ca asta isi doreste el nu pentru ca imi doresc doar eu . Despre cazul doamnei tot ce pot sa spun e ca nu a fost atenta la semne, nu a fost atenta la partenerul ei , 6 ani e o perioada lunga, imposibil sa nu se fi schimbat ceva in relatia lor, in comportamentul lui, ca persoana care iubesti este imposibil sa nu observi schimbarea … aaa, poate nu ai cum sa simti daca partenerul a avut o aventura de o noapte prin vreun teambuilding sau mai stiu eu ce dar in rest ? Dupa divort care s-a petrecut cand aveam 30 de ani am mai trait niste povesti, ultima de vreo 12 ani , o poveste absolut superba dar eu cand am simtit schimbarea – taceri lungi intre noi care mereu aveam ceva sa ne spunem, mesaje primite la care se uita fugitiv sa vada expeditorul dupa care spunea ca e de la job si nu are chef, disparitia luminii din ochi cand ma privea , gesturile , opritul prin benzinarii cand eram la drum si statul mult prin baie , neraspunsul la telefon, reducerea numarului de mesaje si apeluri pe care le primeam,multe,multe altele… am intrebat ce se intampla, normal am primit vesnicul raspuns „nimic” … am mai avut rabdare 6 luni dupa care i-am comunicat sec faptul ca eu am hotarat sa ne despartim ..raspunsul lui ? luat prin surprindere m-a intrebat „azi?” :)))) normal ca i-am spus ca simt de ceva vreme ca eu nu mai sunt singura femeie din viata lui si ca asta am hotarat, ca nu trebuie sa-mi confirme azi, ca nu ma intereseaza cine e , de ce, etc dar astept sa-mi spuna intr-o zi … nu mi-a spus , au trecut niste ani de atunci , ma suna des vorbim ca prieteni, subiectul despartirii nu l-am mai deschis , poate intr-o zi va avea curajul sa-mi spuna ca am avut dreptate desi nu mai conteaza acum . Eu am ales sa ma despart iubind omul acela pentru ca am vrut ca povestea traita alaturi de el sa-mi ramana in minte si suflet la fel de frumoasa, sa nu o stric cu un final de rahat cu actiuni care nu m-ar fi caracterizat , spionari, reprosuri , certuri,etc… de asta spun doamna nu cred ca a fost foarte atenta la partenerul ei, nu exista minciuna perfecta, atunci cand iubesti, simti ! Nu o condamn, imi pare rau pentru ce i s-a intamplat, trebuie doar ca aceasta intamplare sa n-o doboare, viata e surprinzatoare .
Comentariu beton!28
Mihai, mi-am luat libertatea sa răspund direct la mesajul de ieri care a generat articolul de azi. Așadar, nu răspund aici la articolul de azi. E ca sunt sucit?
Dacă aș fi comentat la articolul tău de ieri răspunsul meu ar fi fost ca nu mi s-ar părea onorabil din partea mea sa controlez dispozitivele celuilalt. Răspunsul însă ar fi mai complicat. Personal sunt pentru transparență. Dar… eu mă consider un caz aparte, pentru ca sunt singurul bărbat care dacă vrea sa facă o tâmpenie, ANUNTA din timp. Exact asta am făcut acum 21 de ani când eram peste ocean. Prima și singura data în viață. Când încă nu se întâmplase nimic… Dar s-a întâmplat; cred ca după câteva zile, și timp de câteva luni, chiar și vreo luna, cât timp a venit soția în vizita acolo. A durat câteva luni, pana a trebuit sa mă întorc în țară… Probabil numai faptul ca eu unul iau decizii foarte greu a făcut sa rămân căsătorit încă (mă rog, asta și soția). Am vrut sa mor (mai vreau și acum… după atâtia ani) – și acum încă înțeleg mult prea bine „Too Much Love Will Kill You”. Și acum caut (în zadar!) senzația aia pe care am avut-o o singura data în viață ascultând „Shine on You Crazy Diamond” Jumatate în gol pe marginea ferestrei, dar sunetele nu mai aleargă în jurul meu ca sa mă oprească; nu mai au de ce. Acum nu mai am voie sa o fac. Eu n-o sa mor niciodată! Am responsabilități. Asta e. Am o vina de cărat după mine, o car, îmi fac treaba. Soția are în mine un prieten, copilul – acum la 18 ani și un pic, plecat la studii în UK – are (în fine) în mine un prieten și un susținător. Eu… am în mine un călău nemilos și un pierde vara în același timp. Aș fi cel mai putin potrivit poate sa dau sfaturi cuiva. Și totuși încerc…
În ce privește privacy-ul. Locația mea e permanent shared cu membrii familiei (copilul are încă locația activa așa ca văd pe unde umbla prin Londra, soția și-a dezactivat locația cu luni în urma și nu s-a arătat dornica sa mă lase sa i-o reactivez, i-am respectat dorința). Nu ascund nimic. Nu mă ascund… Singurele lucruri pe care le ascund sunt gândurile mele. Pentru ca… de câte ori le exprim, le spun într-un fel în care se pare ca provoacă durere. Asta e. M-am născut singur, trăiesc singur, o sa mor singur. Sunt singur. Și… încerc sa fiu de folos. Atât cât pot.
Sper sa nu mi-o luați în nume de rău. A fost un exercițiu de sinceritate. Mi-am mai tras niște suturi în cap. Pot sa duc. Nu mă interesează vreun comentariu. Nu am nevoie de sfaturi sau păreri. Am supraviețuit pana la 55 de ani și 31 de ani de „doing time” (vezi „Too Old for Rock and Roll Too Young Too Die” 🙂 ) deci, așa cum spuneam, eu nu o sa mor niciodată! Și nici nu o sa fac ceva ce ar putea fi clasificat ca imoral. Pentru ca „nu e onorabil”. Atât. Mie îmi ajunge.
Mă regăsesc în mare parte din ce a scris Anonima. Împărtășim aceeași atitudine în relație: devotament, încredere, poate chiar naivitate. Doar că noi nu ne-am despărțit pentru că l-am prins, ci pentru că el devenise toxic pentru mine și copiii noștri. Avea pe cineva când am divorțat, mi-a spus că a mai avut și altele, dar nu știu dacă a fost ceva spus la nervi sau adevărul. Nici nu mai contează, important e că m-am extras din relația aceea.
Văd că sunt mulți cei cărora li se pare surprinzător sau chiar incredibil că cineva nu poate simți că e înșelat. Nu e neapărat important să vă convingă Anonima (sau eu sau altul) că există și oameni care investesc cele bune în relația lor și nu se gândesc la cele rele. Dar există, oamenii ăștia sunt reali. La fel de reali ca antonimii lor de a căror existență nu se minunează nimeni. Și nu-s proști sau nesimțiți (cum poate unii au tendința să-i considere) și nici demni de milă. Să crezi în relația ta fără pic de suspiciune este o alegere. Așa cum a căuta prin telefonul partenerului este tot o alegere. Cât timp ni le asumăm, totul este în regulă.
@Anonima, dacă totuși intri și citești comentariile, vreau să îți spun că… Habar n-am ce vreau să-ți spun, la finalul zilei nu te ajut practic cu nimic. Îți transmit un gând bun. Dacă tu crezi în gânduri bune, să știi că e unul pentru tine pe undeva prin văzduh. Ridică-te de pe bancă și prinde-l.
Ah, și statul asta în banca ta – îl susțin 1000%. Nu e nicio lege nicăieri care spune că e musai să-ți găsești pe altcineva și este perfect normal și în regulă să îți vezi doar de ale tale și atât. Are și căutatul ăsta insistent al unui partener un nume în cărțile de psihologie. Și relațiile sunt so overrated, mulți o cred, puțini o spun!
Comentariu beton!31
„Și relațiile sunt so overrated”. Aahahahahaha, de ce să mint, am râs un pic. Băi, asta e nasol la sezonul ăsta, că niciodată nu știi ce gust au strugurii. Și de cele mai multe ori se nimeresc să fie acri. Serios, am pătit-o și la mega și la carrefour. Groaznic, îți spun.
„But I was a fool
Playing by the rules…
I was in your arms
Thinking I belonged there
I figured it made sense
Building me a fence
Building me a home
Thinking I’d be strong there”
Doamna din istorie a respectat regulile jocului, de aia nu a vazut „semnele”. A intrat in relatie, a avut incredere, a oferit intelegere si spatiu omului de langa ea. Intr-o relatie frumoasa si normala asta trebuie sa se intample, nu sa fim intoxicati cu suspiciuni si sa ne ocupam cu spionajul celuilalt. Sotul pur si simplu a profitat de aceasta normalitate. Nu cred ca el este castigatorul, totusi.
Comentariu beton!20
Băi, eu nu mai pot cu teoria asta cu respectatul regulilor jocului. Dar unde în regulile jocului ăluia scrie că într-o relație poți sa fii atât de absent că nu-ți dai seama că omul ăla căruia îi oferi tu încredere nu MAI ESTE ÎN RELAȚIA AIA? Unde scrie asta în regulile „încrederii și ale neintoxicării”? Unde scrie că nu poți să-l iei de o mână pe omul tău și sa-l întrebi: „iubitule, de șase ani muncești de nici nu mai dai pe acasă, dar noi aproape că murim de foame, unde sunt banii ăia pentru care muncești atăt?”. Cât de puțin să-ți pese de omul de lângă tine să nu-i pui întrbările astea de bun-simț?
Sau, dacă vezi că el muncește atât de mult, dar bani tot nu face, să te oferi să te duci tu la muncă. Să stea el cu copilul, că muncești tu și vei produce mai mult. Oricare dintre lucrurile astea s-ar fi discutat, se trăgea un clopot de alarmă. Bă, e foarte simplu să nu muncești la relație, după care când vezi că ți-ai luat-o să te miri nevinovată: „dar ce-am facut? Că n-am făcut nimic”. Păi tocmai aia e: N-AI FĂCUT NIMIC. Ai stat și-ai așteptat crezând ca o relație merge de la sine. NU, NU MERGE.
Mai nasol e cand muncesti si faci si bani,faci si totul pt relatie,pt omul ala si primesti…cel mai mare cacat in schimb. Pe viata ramai marcat . Bine, sunt 2 variante- te „calugaresti” si esti distrus sau renasti. I chose the second one.
@Sonia, într-o relație FUNCȚIONALĂ nu există varianta ca ăla să aibă o viață dublă timp de șase fucking ani și tu să nu afli că se întâmplă ceva. Chit că nu bănuiești că te înșală, dar vezi că se întâmplă ceva cu omul ăla. Plm, sunt oameni care află că au boli grave și le ascund asta partenerilor de viață. Aici nu vorbim sctrict despre înșelat. Dacă muncești la relația aia, dacă ești prezentă în ea, îți dai seama din inflexiunile vocii, din respirație, din orice că omul ăla pe care îl iubești ARE CEVA. Și atunci STAI DE VORBĂ cu el ca să afli ce are. Mi-e milă de toți ăștia care au comentat „e foarte posibil să nu-ți dai seama”. Da, îi cred pe toți, nu zic că nu e posibil, DAR EU NU MI-AS DORI SĂ FIU ÎN RELAȚII CA ALE LOR. Să fie la ei acolo.
@Mihai V Nu toti functionam dupa reguli care ne-ar putea ajuta. Si chiar si atunci cand facem totul, adica suntem si frumoase si laptoase (voi sunteti doar frumosi nu si laptosi!) :))) si devreme seara acasa( adica facem tot ce trebuie si cum trebuie), NU AJUTA. Nu ajuta! Stii de ce? Pentru ca nu realizam ca suntem cu persoana nepotrivita! Si atunci ni se intampla ce ni se intampla. Ne trezim in mod dureros si uneori prea tarziu cand nimic nu se mai poate repara.
Eu tot zic ca ne trebuie o educatie a relatiilor ca ne-ar ajuta sa vedem mai bine cu cine pornim la drum.
@MissLi, da, după 17 ani de relație e foarte posibil să nu știi cu cine ai plecat la drum. Am răs.
Vrei să-ți spun eu care este adevărul? Adevărul este că majoritatea oamenilor se schimbă în perioade atât de lungi. Și e foarte posibil ca după 17 ani să ai lângă tine un cu totul alt om. Iar dacă schimbările astea vin și nimeni din relație nu face nimic, doar stai așa și aștepți sa treacă timpul (dar acordându-i încredere, desigur), cei doi se pot trezi în postura de a fi doat doi străini care plătesc facturi împreună.
Da,Mihai,nu te contrazic 🙂 ceva ceva vezi…problema nu e ca afli de o amanta, problema e cand iti cade cerul brusc,pt ca nu ai fi crezut in veci ce urma sa afli.pt ca ai fost prea bun, prea prost si nu meritai..
Vorbesc de mine,s-a inteles cred.
@Sonia, da, corect, pot întelege că se prăvălește cerul pe tine.
@Sonia Am vazut cum se chinuie unele femei, cum sufera, cum se transforma dureros si cat de greu le este sa-si revina dupa astfel de socuri.
Am vazut si barbati in aceeasi situatie.
Fir-ar sa fie de relatii mincinoase! Dar asta nu trebuie sa ne faca sa renuntam la viata, adica sa ne retragem si sa credem ca pentru noi nu mai exista nimic.
@ Mihai V Da, si asta e adevarat, ca pornim la drum intr-un fel si ajungem la capat intr-alt fel. Si ca ne schimba viata si anii si oamenii cu care avem de-a face! Mi-ar trebui mai multe vieti ca sa inteleg atat de multe despre atat de multe.
Am fost acolo, nu mai putin de 20 de ani. Mno, MV … & others. Am pus intrebari de a lungul casniciei care au ramas fara raspuns. Oamenii de genul au comportamente contradictorii, e greu sa iti dai seama ca nu exista atasament, sunt oamenii care traiesc doar pentru ei. Dimineata era cel mai cel si seara o facea lata. Am aflat ca ma insela dupa vreo 2 ani, dar avusese relatii paralele tot timpul. Adica timp de 20 de ani, cat a durat relatia si casnicia (19 ani). Am renuntat cand am inteles ca asa e omul, pur si simplu, si indiferent cat de Zana Zorilor eram, tot nu a putut renunta la comportamentul sau. Mi a si spus o simplu intr o conversatie: „asa sunt eu”. Deznodamantul bate telenovele: a murit la un an dupa ce si a parasit familia.
PS: avea bani gramada, pozitie sociala si tot ce si ar putea dori un om in toata viata; copii sanatosi, bani, sotie care nu la neglijat (care nu a tintit banii lui- cand l a m cunoscut nu avea bani si am muncit cot la cot), oameni faini in jur, deci cam tot. Cine nu a trait nu are cum sa inteleaga si vorbeste cliseistic din filme/carti.
Toate bune sa va fie!
Comentariu beton!22
Doamne,
Ca bărbat gay pot să povestesc multe. Nu vă puteți imagina câți bărbați gay căsătoriți există în România și ce iluzie poate fi uneori „familia tradițională”.
Soții care simt, care poate văd semne dar care tac de dragul copiilor, de dragul unui statut, de dragul confortului financiar.
Bărbați care nu pot să recunoască ceea ce sunt, care se tem pentru ceea ce doresc dar și bărbați care iau totul ca pe o provocare, înșelând și soție și iubit (amant).
Am iubit un astfel de bărbat fiind convins de el că sunt marea lui iubire după 14 ani de căsătorie. Căsătorie de altfel fericită, împlinită (totul e perfect luminos pe profilul de pe rețelele de socializare – iluzia perfectă).
Când am descoperit că eram și eu înșelat (alături de soție) m-a acuzat că am căutat, că am vrut să am controlul. Și am zis: „Am vrut să aflu adevărul. Ce ai fi vrut, să fiu prost dar fericit?!”
Răspunsul m-a șocat: „Soția mea e proastă și fericită de 14 ani”.
Avea dreptate un gay în vârstă care iubise și el un bărbat căsătorit: „Bărbații căsătoriți rănesc cel mai mult, sunt cei mai periculoși. Pentru că ei s-au învățat să mintă…”.
Nu știu ce sfat să dau, să deschideți ochii sau să faceți orice compromis pentru familie, pentru tot ce ați construit împreună?
Puneți-vă doar întrebarea: „în caz că aflu ceva, că ceva există, ce fac mai departe? În ce direcție o iau?”
Sună a economie dar trebuie să faceți o analiză cost-beneficiu. Și cred că peste toate trebuie să vă gândiți la propria liniște și fericire.
Vreți să știți adevărul și să vă eliberați sau vreți să fiți proaste dar fericite?
Comentariu beton!42
Cred că nu poți să dai un răspuns în avans la întrebarea asta, cea cu „ce fac mai departe?”. Până nu ți se întâmplă, nu știi cum vei reacționa în situația respectivă. Deși s-a întâmplat cu prea mulți ani în urmă, și nimic comparabil cu situația descrisă în articol, am reacționat fix pe dos față de cum credeam. Și eu m-am surprins atunci, în sensul că eram dispusă să-i acord a doua șansă.
N-a mai fost cazul să fac eu alegerea, iar lecția a fost că nu mă pot bate cu pumnul în piept, că știu sigur cum as face eu în situația X.
La a doua întrebare, aleg întotdeauna adevărul, bun, rău…vad eu apoi ce fac cu el, important e sa-l știu.
Comentariu beton!12
Tot legat de subiect, astfel de situatii sunt mult mai obisnuite decat s-ar crede si dori!
Amanta unui tip mi se plangea, nu de mult, ca sotia aluia ii sta in cale, ei!
-De ce nu-l elibereaza, ca nu o mai iubeste? imi spunea ofuscata! Iar eu, in gandul meu imi spuneam:
– Auzi, au ajuns sotiile sa stea in calea fericirii amantelor! Pai sa nu dai cu masina peste ele inainte-inapoi, de cateva ori, iar pe el sa-l spargi cu tractoru’ ca te baga in aceeasi oala cu boarfele lui?
Despre celelalte doua amante ale lui, imi spunea ca sunt niste curve urate! Niste curve cu care el facuse copii, cate unul cu fiecare! Da, omu’ tine 4 muieri, oficial, ca are mai multe, neoficial. Nu, nu e arab, e roman neaos ( cu functie mare, desigur) si chiar nu inventez.
Comentariu beton!21
@MissLi, am rămas cu gura căscată. Vorbim despre un bărbat care ține încurcate două femei, soția și amanta, dar de vină e amanta. În fucking secolul 21 mai există oameni care să găndească așa. Sunt fără cuvinte.
@Mihai V Promit ca e adevarat. E una dintre cele mai incredibile istorii pe care le-am auzit si vazut pentru ca ii cunosc pe doi dintre ei.
Asta e, viata bate filmul.
Eu n-am contestat adevărul a ceea ce ai povestit. Mă minunam de cum poți să gândești tu.
@Mihai V Ah, nuuu! Ai inteles gresit. FOARTE GRESIT! Eu doar ma refeream la situatia specifica in care amanta ar spune sotiei:
– Da-te, fah, la o parte ca-mi stai in cale! Mi se pare comic cand amantele considera ca au drepturi din astea! Dintotdeauna l-am considerat pe el marele vinovat in cazul asta.
Cum sa crezi ca-s asa batuta in cap sa dau vina numai pe ea? Sa fim seriosi!
Io așa înțelesesem din ce-ai zis. Mea culpa.
@Mihai V Se mai intampla. Si recunosc ca si eu scriu o tzara alandala. 🙂
@MissLi,
NU statutul de soție sau amantă conferă fericire. Iar statutul de soție nu implică automat niște drepturi (mă refer aici la partea sentimentală/emoțională, nicidecum la drepturi administrative, sociale, parentale).
”ca nu o mai iubeste” – asta știe amanta de la El. Dar poate fi o mare minciună (și asta, ca altele). Poate că soția habar n-are, iar la suspiciunile ei el îi răspunde nonșalant ”mvai, dragă, doar tu exiști, numai pe tine te iubesc”. Ce-ar putea să-i zică amantei? ”O iubesc pe nevastă-mea dar am chef de ceva tăvăleală cu tine” ? 🙂
Comentariu beton!23
@Laura G Pai cum sa nu aiba drepturi amarata care l-a spalat pe don Juan, l-a calcat, de l-ar fi calcat macar cu trenu’, ca sa nu-i mai arda de iesiri din peisaj! si i-a gadilat..orgoliul atatia amar de ani? :))))
Ba i-a mai indreptat si caracteru’ mizer dar nu destul, se pare! Sigur ca are! Asa gandesc eu. Si gandesc asa mai ales de cand am vazut-o pe dna Pusa, frumoasa ca Sophia Loren, facand toate lucrurile astea in timp ce sotul se tavalea in asternuturi cu iubita fiului lor. Uff, chiar o sa credeti ca inventez!
Ce drepturi sa aiba amanta care a venit si l-a luat gata de-a gata pe cercopitec? Nici un drept!
Dar, sigur, ar fi de preferat, daca ni se intampla astfel de nefericiri, sa ne ridicam deasupra acestor lucruri, sa le vedem in adevarata lor lumina, murdare, respingatoare, sub nivelul nostru si sa ne punem manusile, palaria si sa spunem: – Adio, dle, mi-a facut placere sa te cunosc si imi face placere sa nu te mai recunosc.
Ar fi o iesire din scena pe care o merita cei corecti dar nu si cei care fac mizerii!
Gizăs, adică ăla trebuie să stea drepți că tu îl speli și calci? O statuie nu vrei? Pentru sacrificiu? Iar faza cu îndreptat caracteru’ mizer al cercopitecului nici nu merită comentată, e de noaptea minții.
@Carioca Ba da, sigur ca vreau statuie si vreau sa fiu trecuta in calendar, ca sfanta, si vreau ca tu sa fii obligat sa faci matanii de ziua mea si sa tii post, ca altfel ma enervez si te transform in broasca ca sa te manance pelicanul!
Nu mai poate omu’ glumi putin printre lucruri serioase fara sa fie stampilat in fel si chip!
Glumele astea sunt extrem de dubioase, așa că mă ridic, îmi iau mănușile și îmi fac ieșirea din scenă până nu mi se bulbucă ochii ca cercopitecului, că pentru broască nu am înclinații. Verdele mă irită.
@Carioca Sunt femeie si sunt pe o pagina pe care o alta femeie ne-a spus o poveste trista din viata ei. Mi se pare normal sa solidarizez cu ea din motive de sisterhood si sa reactionez intr-un anume fel din instinct de conservare si aparare. Ai sa spui ca sunt primitiva, de fapt ai spus. :))))
Eu consider ca o mica doza de primitivism din asta e sanatos.
Verdele e o culoare minunata. Ce culoare ar avea primvara si vara daca verdele ar disparea? Si fara verde, ochii verzi ar disparea si ei… Lumea ar deveni prea albastra sau prea alba sau prea rosie fara verde! :)))
P.S. M-a amuzat reactia ta.
Am citit toate comentariile, al lui flo mi-a plăcut cel mai mult, tocmai pentru că a lămurit treaba cu mecanismul psihic de negare a realității. Chestie pe care toți cred că am făcut-o cel puțin o dată în viață, unii cu jobul, alții în relațiile noastre, indiferent de tipul de relație.
Un subiect care nu prea a fost atins este și că n-am avut neapărat exemple de relații sănătoase în familiile noastre și că nu prea te învață nimeni ce e aia. Sigur că ne educăm și singuri, dar în povestea asta cei 17 ani ar putea însemna și prima, și singura relație. Luate împreună oferă o explicație pentru cei 6 ani în care nu a sesizat nimic. Marea majoritate a comentariilor par venite dintr-o experiență mai departe de prima relație, nu toți am avut parte de asta.
Exemplul meu nu are legătură cu înșelatul, ci cu o relație (prima) de 12 ani din care în ultimii 5, mecanismul de care vorbea flo m-a împiedicat să conștientizez că eu nu mai sunt fericită. Eram ferm convinsă că am făcut lucrurile mai bine decât în exemplul negativ din propria familie și culmea, eram de fapt în același punct. A fost o combinație de obișnuință, lipsă de comunicare, inerție și negare a realității.
De-aia rezonez cumva cu povestea, chiar dacă eu am ieșit mai puțin ”șifonată” din ea, tot am aruncat 5 ani pe geam. Surpriza cea mai mare, după ce s-a terminat, a fost ca doua prietene bune, din cercuri diferite, să-mi spună: păi de vreo 2 ani se vedea că nu mai ești fericită! Hmm, păi bine prietena mea, și nu te-ai gândit să-mi spui și mie? Păi erai în filmul tău și nu am vrut să mă bag în relația voastră.
Nu știu dacă ar fi făcut vreo diferență sau nu, poate mi se aprindea beculețul mai repede, poate nu. Discuțiile de genul celei de azi ar trebui purtate mai des, la fel ca și cea de ieri. Nu vom pica perfect de acord, dar poate cuiva, undeva, i se aprinde beculețul mai devreme.
Comentariu beton!24
Da’ cum sa lasi partenerul / partenera sa intre pe laptopul de serviciu?! Security breach!!!
@Adiță, mdea te rog contactează tu hasheru, că soțul a încălcat codofcondactul companiei.
@BaGheRa, asta e de IT security deja, n-are treaba HR-ul.
Noi azi ne-am distrat ca în filmele cu proști, cu un exercițiu de „phishing email”. Oamenii în loc să-i dea report, au început să dea reply to all pe comunicarea exercițiului, să spună că l-au primit. Invariabil, au început mailurile care le spuneau celorlalți să nu mai dea reply to all, cu grade variate de disperare. 🙈
@Alexandra D, înțeleg că e security breach, dar HR-u, dacă este informat, nu dă și el o mustrare, o hârtie ceva… acolo?
@BaGheRa, n-am primit nimic de la HR când am comis-o, doar IT-ul care mă anunța să șterg fișierele din laptop. Cu șefa în copie, care a fost femeie de treabă și n-a insistat pe subiect.
Mda, ce să mai zic că s-a tot zis?! 😁 @Bogdan, zic și eu că având doi copii mici care ne solicită la maximum, el nu ar avea când și cum să mă înșele. El a fost înșelat după trei ani de relație și a suflat și-n iaurt pe urmă. Mă mai întreabă în glumă dacă o să îl înșel vreodată și îi răspund cât se poate de serios că dacă nu o să îl mai iubesc o să ne despărțim curat. De înșelat nu se pune problema din partea mea.
Și da, viața bate filmul! Mama l-a înșelat pe tata cu câțiva ani înainte de divorț, soră-mea cea mică e făcută cu altcineva. Tata nu știe nici acum. Suntem toate trei surorile foarte apropiate de tata (cea mică nu e interesată să îl găsească pe tatăl biologic). Și de mama. Ea spune că l-a înșelat pentru că toată căsnicia nu a scos-o din… epitetul ăla des folosit de John Temple. Drept răzbunare deci!
Este un caz nefericit…( Că multe altele) din punctul meu de vedere nu există o singură parte vinovată …( Procentul diferă) uitam sa mai fim atenți și calzi cu cei de langa noi, ne concentram prea mult pe partea materială și devenim frustrați și nefericiți…. Orice problema trebuie discutată prietenește și soluționată cu asumarea părților, căsnicia este o floare foarte sensibila care se hrănește cu atenție, dragoste, înțelegere … Aici nu au loc minciuna ,ura ,ambițiile și orgoliile…. Când ați spus ultima data ” te iubesc” ? când ați privit partenerul cu drag fara sa spuneți nimic? Când ați dăruit flori fara ocazie? Și întrebările pot continua … Căsătoria este un legământ bazat pe dragoste .
Legat de „cum n-a descoperit ca ii fura ala banii?”:
Depinde cum isi gestioneaza banii fiecare familie. Eu nu as avea de unde sa stiu pe ce isi cheltuie partenerul meu banii si nu ma intereseaza. Fiecare e cu aia a ma-sii ca sa zic asa. Impartim intretinerea, lumina si toate cele, bonurile de la supermarket si alte cheltuieli comune, dar in rest fiecare e cu banii lui. Niciodata nu i-am cerut socoteala pentru banii lui, munciti de el, si nici el mie pentru ai mei.
Aici e diferita situatia, vad ca omul platea tipei avansul la casa si ratele, deci e vorba de niste sume mari. Probabil si economiile lor comune erau destul de mari, altfel observi ca dispar atatia bani.
Contul meu de economii e mai modest, dar daca mi-ar disparea 100 euro din el probabil nu as observa. Ma mai uit din cand in cand la total, dar nu prea intru in lista de tranzactii ca n-am de ce. Nu mi-ar trece prin cap ca imi fura barbatul din bani ca sa stau cu ochii pe tranzactii.
De multe ori viața ne arată calea…pe care o vrei său nu vrei sa o urmezi.Adevarul vine,,pe tavă”mai ales cînd nu te aștepți sau ,mai ales,cînd nu cauți.Din păcate mie
mi s-a întîmplat in ziua in care fiica mea a împlinit 18 ani! Semnale au mai fost dar nu ceva sigur,evident.
Așa ce te înțeleg perfect!
6 ani e mult evident ca schimbarile puteau aparea dupa 2 ani.Mecanismul de aparare prin care ignori semne, comportamente etc il cunosc been there done that.Faptul ca a incheiat o casnicievde 17 ani in 2 sapt imi spune ca putere are insa cum spun eu trebuie sa se consume tot, mai ales dupa o relatie asa lunga cu acelasi om, pana pui punct.Reactia mea dupa o asemenea experienta a fost aceeasi 3 ani nu mi-a mai trebuit nimic si nimeni.Apoi usor usor mi-am revenit din socuri.Nici acum nu pot spune ca sunt gata maine sa intru in alta casnicie dar nu mai am acea bariera emotionala sau frica ca se va intampla la fel.Sunt pe principiul traiesc azi daca maine nu e ok schimb…
Barbatul asta nu minte, ci lui i se pare normal si firesc si ca i se cuvine natural cele 2 relatii si e la fel de capabil sa inceapa si a 3a. E boala? dezaxare? o alta dimensiune spatiala?
Apoi, nu stiu alte femei cum sunt dar eu unele lucruri refuz sa le accept ca mi se intampla, cumva de genul aleg singura sa bag capul in nisip. De cateva ori am zis ca daca ma inseala sotul apai nu imi pasa doar sa nu il aflu ca atunci insist cu polonic si matura sa se mute a 2a zi.
Astia care isi tot pun intrebari cum ca de ce sa ai viata dubla, cititi “regandirea infidelitatii” de esthet perel, oamenii au dorinte contradictorii, iti doresti stabilitate si in acelsai timp aventura/mister, ori cea de-a 2a nu se poate obtine dupa 10 ani de casnicie,asa ca iti iei un amant/amanta care sa iti satisfaca dorinta de mister/necunoscut, relatia extraconjugala este atat de palpitanta din cauza ca presupune f mult risc, produce multa adrenalina,oamenii simt ca traiesc. Eu nu am inselat, am fost inselata aproape 5 ani si da, mi-am dat seama, mergema de la lucru si imi inchipuiam scene in care ii prind, am vorbit de cateva ori deschis daca ma iubeste si are rost sa continuam casnicia, ca e ok sa se termine dragostea si putem merge fiecare pe drumul lui si sa ne gasim fericirea, de fiecare data am fost facuta paranoica, asigurata ca ma iubeste canu isi inchipuie viata fara mine, imi era rusine de ce debita mintea mea si m-am abtinut sa nu ii intind capcane in care sigur l-as fi prins, am cautat chiar si o agentie de detectivi, ma rog, this is life, am acceptat ca oamneii nu sunt ceea ce par, majoritatea din jurul nostru poarta masti, cam 45% rin populatia globului a inselat cel putin o data, deci oamenii de langa voi pe care ii credeti ca nu au inselata niciodata, de fapt au facut-o, tot din cartea aia misto am inteles ca indragosteala, sau atractia aia de la inceput e un proces strict chimic si dragostea adevarata se construeiste constient, printr-un proces de lunga durata, intr-un mod asumat si matur. Inca nu am depasit in totalitate acea tradare grosolana, dar sper ca sunt pe drumu l cel bun, la sfarsitul caruia voi gasi iertatea si pacea interioara.
Ca nu a simtit NIMIC 6 (sase!) ani, aia e, nu a simtit! (Nu e vorba de o aventură=legătură amoroasă întâmplătoare și trecătoare. E vorba de un cincinal plus 1! Mult timp!) Dar de ce mama … naibii a stat “iubitorul” in doua “filme”?! De ce nu a plecat din primul, unde nu-i mai placea, unde facea economii ? Sase ani e mult!
A avut timp berechet sa se gandeasca, sa cântărească, sa aleaga… un mincinos🪰
Sunt in total acord cu tine! Felicitari pentru ca sunteti inca impreuna ,felicitari ca ai facut efort sa il intelegi , dragostea invinge !
Si am trecut prin aceleasi trairi, nu sunt inca pe deplin vindecata… dar sper sa fim un cuplu mai sudat dupa ce am trecut prin atatea impreuna…
Un feedback intarziat dar poate vindecator pentru multi:
https://www.ted.com/talks/esther_perel_rethinking_infidelity_a_talk_for_anyone_who_has_ever_loved?language=ro#t-914570
Mihai, eu am “ muncit” la relatia mea si tot am dat-o in bara. (Am descoperit intamplator ca avea amanta cu care traia de 2-3 ani cand pleca in “ delegatii”) . Paream un cuplu proaspat de indragostiti . Eram mereu cu mainile unul pe altul , faceam mult sex, comunicam mult, planuri comune, ne ascultam , sau asa percepeam eu… eram fericita si mi se parea ca am un partener grozav, iar micile lui defecte erau neglijabile . Am dat maximul pe care pot sa il dau intr-o relatie se iubire, nu cred ca sint capabila de mai mult…De abia asteptam sa vina seara sa ne bucuram unul de altul …si tocmai pentru ca il iubeam pana la infinit , ii lasam libertatea sa plece in delegatie , si credeam minciuna unui scop comun, tu tragi aici si eu acolo, si uite ca am fost pacalita… atunci i-am spus ca e un monstru … De cate ori am judecat pe altii , am avut surpriza sa ma loveasca viata ,sa trec prin aceasi experiente pe care le-am judecat si sa realizez ca uite, pot sa o duc si pe asta , desi nu credeam …
Am ramas impreuna, Nici acum nu stiu de ce a facut-o, a zis ca a gresit …
Mai sunt si oameni ( barbati sau femei) “ tineri” si nelinistiti, care nu apreciaza ce au acasa , nemultumiti , mereu In cautare de ceva si mai bun , si mai grozav, cu framantari ca iarba vecinului e mai verde…
Sau barbati slabi, influentati de anturaj, daca nu ai amanta nu esti in randul lumii,..
Altii sint curiosi , sa nu piarda ocazia..
Si nu au remuscari …
Era in anul 2011 cand s-a intamplat sa-mi reintalnesc pe facebook (numai pe facebook) prietena din liceu. La acea vreme, dupa liceu, eu am plecat in armata, apoi la facultate in alt oraș. In acelasi timp și ea a plecat intr-un alt oras, unde si-a gasit de lucru, si-a gasit si un prieten.
La 3 sau 4 ani de la terminarea liceului s-a intamplat sa ne revedem. Am fost eu la ea o data, a venit si ea la mine alta data, dar acele intalniri au fost cu incidente neplacute. Numai ca la a treia intalnire – adica ultima (eram in anul doi de facultate) ea mi-a dat de ales. Ar fi ramas la mine, insa eu eram decis sa nu ma insor pana la terminarea facultatii.
Ceea ce vreau sa spun e că atunci când m-am căsătorit (aveam 25 de ani, adică după facultate) eram convins am făcut destule in anii studenției, suficient cat sa nu mai simt nevoia unor escapade o dată ce m-am căsătorit. Numai că, aveam să constat că orice om poate avea propria slăbiciune, in cazul de fata aceasta fiind prima mea iubire. Așa că, în câteva rânduri, i-am privit poza de pe Facebook și m-am întrebat: „Vreau să îmi complic eu viața cu femeia aceasta?” Răspunsul a fost „Nu!” și o dată aflat acest răspuns am știut cât de mult puteam să mă implic in ce aveam să discut cu doamna respectiva. M-am limitat la a vorbi pe Facebook și la telefon. (A nu se înțelege că dacă aș fi incercat mai mult sunt și sigur de reusita, realitatea e că habar nu am ce s-ar fi întâmplat de vreme ce nici macar nu am incercat).
Am vorbit si la telefon, am depanat amintiri, insa cand mi-a spus ca m-a iubit am avut un soc. Mie sotia nu imi spusese asa ceva nici macar in vremurile noastre bune.
Atmosfera intre mine si sotia mea era rece, dar nu cu mult mai rece decat a fost aproape toata viata noastra pe care am petrecut-o impreuna.
Am hotarat sa schimb ceva si m-am intors spre sotia mea. Flori, cafeaua la pat in fiecare dimineata, un sarut de buna dimineata, complimente etc. Cred că toate astea au durat vreo 5 luni, poate 6 luni.
Singura reacție din partea ei a fost putina uimire și tăcere (Acum inclin sa cred că tăcea de teama sa nu strice momentul…)
Totusi lucrurile nu aveau sa se opreasca aici. Și să revenim la ce discutam cu doamna respectiva, chiar dacă am rămas doar la discuții și complimente, aveam grijă că soția sa nu afle ce fac eu, pentru că știam că asta ar fi supărat-o.
Aveam doua calculatoare in casa. Cand copiii nu erau acasa intram si noi pe calculatorul liber. Eu eram foarte atent la ce ramane dupa ce ies de pe facebook, stergeam conversatiile de pe facebook asa cum stergeam si lista apelurilor din telefonul mobil. Dar cateodata, la calculator fiind, daca intra cineva in camera ma grabeam sa inchid pagina (daca aceasta nu era de dorit sa fie vazuta de altcineva). Acelasi lucru l-am vazut si la sotia mea. Am vazut-o la un moment dat razpunzand la telefon: „Da Teodora …” si s-a departat de mine. Mai târziu am realizat că nu era telefonul pe care suna de obicei Teodora.
OK, am luat desfasuratorul convorbirilor telefonice (eram titular de contract) și am găsit un număr de telefon cu care vorbea zilnic mai multe zeci de minute. Am gasit acasa un telefon al ei si am verificat istoricul apelurilor. Cele cu numarul cu pricina erau sterse. In desfasurator mai gasisem cateva SMS-uri catre acelasi numar. Ultimile 7 astfel de SMS-uri nu erau sterse (erau mesaje de genul „Noapte buna iubitul meu” sau „Te sarut de noapte buna”). Erau sterse SMS-urile preimite de la el. În telefonul ei numărul apărea că Dana Leon, dar persoana îmi era necunoscuta. (Ulterior aveam să constat că îmi vorbea de Dănuța, că o ia dimineața cu mașina la serviciu, că o aduce de la serviciu – când o luam eu de la serviciu, la o anume intersecție îmi spunea „aici Dănuța virează la stânga” și eu viram dreapta. Asta înseamnă că se gândea la el și nu se putea abține să nu-mi spună, dar folosea un alt nume.)
Cercetarile au continuat si am aflat ca la vremea aceea, convorbirile pe Yahoo messenger ramaneau stocate pe hardisk. A fost suficient sa descarc un program de pe net că sa le pot citi pe ale soției mele. Erau atat de multe incat am avut ce studia multe zile la rand. Nu le-am citit pe toate, la un moment dat le-am dat la imprimanta si am umplut un dosar. Cred ca si acum, la peste 10 ani de atunci, acel dosar se afla prin vreun sertar la birou, tot necitit in intregime.
Asa am aflat ca ma inselase cu un barbat (sa ii spunem Dănuț) cu care pastra inca legatura.
Din mesajele de pe mess am aflat că au fost împreună două nopți. (Cum de nu știam eu de ele? Știam de ele, dar mie îmi spusese ca o prietena a ei era în spital si a mers doua nopti sa o vegheze in spital, ea fiind asistent medical).
A negat și pentru că a negat nici eu nu i-am arătat ce probe am. Avea să afle o parte din probele pe care le aveam abia din dosarul pe care l-am depus la judecătorie pentru divorț. Ea stia doar de cele 7 SMS-uri pe care uitase sa le stearga de pe telefon.
Totuși, până să ajung la divorț, i-am propus un an de proba, in care sa incercam sa ne reclădim căsnicia.
Atunci am aflat că ea era convinsă că am inselat-o cu circa 3 ani in urma și a pretins ca asta era razbunarea ei. Ea nu a recunoscut că m-a înșelat. A recunoscut că a vorbit cu el si că și-au trimis SMS-uri, dar asta era o răzbunare a ei pentru că și eu o înșelasem.
Anul de proba era sortit eșecului, eu și așa eram cu încrederea în ea la pământ, ea continua să mă mintă, ea continua relația cu amantul așa că după vreo 6 luni deja luasem decizia de separare.
Explicatia “tehnica” data de flo cu privire la mecanism psihic inconstient de aparare prin negarea realitatii cred ca in cazul meu se potriveste.
Am divortat dupa aproape 24 de ani de casnicie, dintre care primii 8 ani au fost cu armonie si iubire. Au urmat inca vreo 8 ani de degradare lenta, dar continua. Au venit apoi vreo 6 ani de „datorie si respect” din partea mea . (ultimii – pana la aproape 24 nu se mai pun, au fost ani de criza, a durat mai mult de un an si jumatate de la constatarea infidelitatii pana la pronuntarea divortului).
Stiti cum se spune, daca vrei sa stii cum va fi sotia ta peste multi ani ar trebui sa te uiti la soacra. Iar soacra mea certa cainele ca manaca fara sa faca nimic, certa gainile ca mananca zilnic fara sa faca un ou in fiecare zi. Cat despre socrul meu, numai el stie ce patimea daca soacra vedea vreo buruiana prin gradina. Ei bine, atunci cand vedeam astfel de aspecte, eram convins ca asta imi este vitorul.
Si totusi, soacra mea nu are nici o vina, fie-i tarana usoara. Ba mai mult, dupa incidentul in care am aflat despre infidelitatea sotiei, am inteles ca, intr-un fel, soacra mea incercase sa ma previna, cu cativa ani inainte. Subconstientul meu mi-a permis sa imi amintesc ca la un moment dat susoteau. Nu auzeam nimic din ce ziceau, nimic in afara de „Sa nu ajungi sa te judece barbatul !” pe care mama il zicea fiicei, cu voce parca suficient de tare incat sa aud si eu. Altadata cand susoteau, sotia mea m-a intrebat ceva, dar s-a adresat in genul „Dragul meu, nu ai vrea sa mergem diseara la teatru ?” si i-am raspuns „Da draga mea !”, dupa care ea a exclamat catre maica-sa : „Nu ma inchin eu barbatului !”
De asemenea, un unchi al meu, pe care l-am vizitat dupa divort imi spunea ca matusa mea (decedata cu vreo 6 ani inainte) ii spusese „Sa dea Dumnezeu sa ma insel, dar eu cred ca intre ei nu e bine”.
Deci semnele exsitau, numai eu nu eram pregatit sa le vad.
Bun actor,omu’!Ce se poate spune mai mult?!Doamna nu pare deloc o tuta la cum se exprima (ba,din contra…),iar sotul a reusit s-o duca de nas sase ani!!Si…ar mai fi dus-o mult si bine daca…daca nu aveau noroc amandoi!!!!